209 



hos en finne. Men utom monarken, hvem är mer som 

 med rätta hafva fodringar på akademin? Finland, af 

 hvilkens statsmedel ni fått så betydel. välgärningar, Sverge 

 som borde känna en större jalousie än den förbättrade 

 inkomster gifva, norra delen af Tyskland, som önskade 

 måhända kunna skicka sin ungdom till Abo för att un- 

 der en lugn och laglig styrelse få idka sina studier. Allt 

 detta visar sig för mig dagel. på ett sätt, som jag vågar 

 säga ej är ovärdigt en gammal canceller, född finne — 

 och desse heders titlar föra min penna med mer ifver än 

 circonspection, likväl säker om, att i känslan finna min 

 ursäkt därföre."!) 



Det närmande, som på detta sätt ännu en gång kom 

 att inledas mellan akademin och Armfelt, afsåg helt na- 

 turligt intet annat än att utgöra en yttring af fortfarande 

 tillgifvenhet och hågkomst. Ty hvilka band än tidigare 

 förenat Armfelt med akademin, kunde hans inflytande i 

 akademiska frågor icke blifva annat än tillfälligt, då ju 

 universitetet hade sin särskilda beskyddare och högsta le- 

 dare i Speransky. Men så snart denne blifvit aflägsnad 

 från sin befattning och konsistorium spörjande såg sig 

 om efter en successor at den myndige rikssekreteraren, 

 var det helt naturligt, att tankarna åter skulle riktas på 

 akademins förre kansler såsom den, på hvilken man fram- 

 deles borde ställa sina förhoppningar. Det kunde också 

 uppfattas såsom en vink från högre ort, att kanslersse- 

 kreteraren L. G. v. Haartman i den skrifvelse, hvari han 

 underrättade prokansler om Speranskys entledigande, 

 framförde det meddelande från Armfelt, att i enlighet 

 med kejsarens befallning akademin ägde att genom ho- 



1) Till Tengström 17,8 jan. 1812. 

 Nat. o. Folk, H. 69. 14 



