213 



såsom lämplig att vid valet ihågkommas, ha vi ingen an- 

 ledning att förmoda. Men, såsom tidigare nämndes, an- 

 såg han sig äga en viss del i förtjänsten af den nya aka- 

 demistatens tillkomst, och denna förtjänst kan i hans 

 föreställning ha berättigat ett uttalande i kanslersfrågan, 

 där missunsamheten mot den gamla vännen icke skyl- 

 des af talet om den politiska förtänksamheten. 



Till all heder för det akademiska samhället blef den 

 bHfvande vicekanslerns råd icke efterföljdt. Då i slutet 

 af april, efter otålig väntan, underrättelse anlände från 

 v. Haartman, att kejsaren, jämte det han entledigat Spe- 

 ransky från kanslersämbetet, tillsagt konsistorium att 

 „ofördröjligen" utse en annan i dennes ställe, skyndade 

 man sig att genast åtlyda den kejserliga tillsägelsen och 

 på samma gång tilldela sin forne kansler sitt odelade för- 

 troende. Vid konsistorii sammanträde den 1 maj förenade 

 sig samtliga konsistorieledamöter utan någon dissensus 

 om att till kansler föreslå frih. Gr. M. Armfelt, till hvars 

 favör det framhölls, att han var „en herre, som ej alle- 

 nast är finne född, utan ock haft och har utmärkta för- 

 tjänster om vår finska fosterbygd samt redan för detta 

 kanslersämbetet vid denna akademi någon tid förrättat". ^) 

 Något uttalande till förmån för den förre kanslern för- 

 dristade sig konsistorium icke att afgifva. ^) 



^) v. Haartman t. konsist. 10 apr. 1812 (g. st.), till Tengström 

 9 apr. 1812; K. P. 1 maj 1812; M. G. Schybergson i Finsk tidskr. 

 t. 36 s. 84. Den 1 apr. inberättade v. Haartman till prokansler, att 

 han tre gånger hos kejsaren anhållit om något officiellt rörande Spe- 

 ranskys „bortskickning", men att detta icke kunnat beviljas „i denna 

 konjunktur". 



-) Hurusom Tengström ansåg en censurering af talen vid aka- 

 demifesten i juni 1811 nödig med anledning af Speranskys öde, har 



Nat. o. Folk, H. 69. 



