219 



af hänsyn till kejsarens önskningar han afstod från sina 

 betänkhgheter. 



Det kan tryggt sägas, att Armfelt vid sin öfver- 

 komst till Finland och ännu därefter befann sig i ett öf- 

 verretadt sinnestillstånd samt att han till en början, in- 

 nan han ännu haft tillfälle att göra sig förtrogen med 

 förhållandena och tänkesätten i landet, hyste en stark 

 obenägenhet emot samhället i Finlands hufvudstad. Främst 

 riktades väl denna emot de högsta ämbetsmannakret- 

 sarne, hvilkas förmåga och lojalitet emot den nya öfver- 

 heten han misstrodde, men äfven mot medlemmarne af 

 akademin, „akademisterna", hade han hvarjehanda an- 

 märkningar att göra, hvilka icke frestade till förtroligare 

 förbindelser med dem. 



Djupt berörd af den skymf, som kommit honom till 

 del, omfattade Armfelt de ledande männen i Sverige, de 

 bonapai'tistiskt sinnade „canaillerna", såsom han i sina 

 förtroliga meddelanden titulerade dem, i sina tankar med 

 en motvilja så stark, att den invärkade på hans uppfatt- 

 ning om Sverige och svenskarne i allmänhet. Efter hvad 

 han i första hettan yttrade, sträfvade han att h. o. h. 

 émancipera sig från sitt förra fädernesland, som så illa 

 belönat hans tjänster. Men nu tyckte han sig i Abo 

 möta starka sympatier för det förra broderlandet, och 

 benägen som han var att för sin fantasi utmåla allsköns 

 intriger, föreställde han sig, att han motarbetades af en 

 hemlig liga i Abo, som underhöll förbindelser med de le- 

 dande bonapartisterna i Sverige. Han hade bl. a. före- 

 satt sig att „poussera" üppsala-docenten Myréens utnäm- 

 ning till den nya juridiska professuren, och då utnämnin- 

 gen stötte på hinder af formell och kanske äfven af an- 

 nan art, uppfattade han detta såsom en gemen intrig af 



Nat. o. Folk, H. 69. 



