253 



genom sjukdom hindrades att sköta tjänsten, skulle be- 

 rättigas att afgå med åtnjutande af de åt emeriti utlof- 

 vade förmånerna, men därmed också vara skild från kon- 

 sistorium och alla akademiska munera. Som emellertid 

 professorerne i de tre högre fakulteterna voro i afseende å 

 löneförmåner gynnsammare ställda än den filosofiska fa- 

 kultetens ledamöter och man för öfrigt antog, att de nya 

 indelta lönerna — således också de för två professores 

 emeriti förbehållna — skulle blifva mindre förmånliga än 

 de gamla, beslöt konsistorium att hos kansler hemställa 

 om ett sådant „dispositionssätf" med pensionerna, att en 

 professor emeritus skulle för sin återstående lefnad kvar- 

 stå vid den ordinarie lön, han vid afgåendet åtnjöt, samt 

 att hans efterlämnade enka och omyndiga barn efter ho- 

 nom skulle åtnjuta nådar såsom efter professor i tjänst. 

 Den som efterträdde en sådan professor emeritus skulle 

 tillsvidare, tills dennes löneförmåner blefvo lediga eller 

 någon förmånhgare lön inom fakulteten kunde tillträdas, 

 åtnöja sig med den å stat upptagna emer, professors lö- 

 nen. Hände åter att fiere än två professorer på nämnda 

 sätt afgingo från tjänsten, skulle de senare utnämnda åt- 

 nöja sig med sin tidigare innehafda lön tills en ordinarie 

 professors lön inom fakulteten eller också en emeritus 

 professors förmåner kunde honom tilldelas. Denna fram- 

 ställning blef till alla delar af kansler godkänd, i) På 

 samma sätt stadfästes det förslag till fördelning af öfriga 

 lärares, tjänstemäns och betjäntes pensionsförmåner, som 

 af konsistorium utarbetades efter det professorernes ål- 

 derdom blifvit tryggad. Därigenom stadgades, att de 



1) K. P. 23 mars 1812; K. E. 16 maj 1812; reskr. t. kansl. 18 

 aug. 1812; kansl. t. konsist. 9 sept. 1812. K. K. B. 



Nat. o. Folk, H .69. 



