257 



betänkt på att yttermera betrygga akademins oberoende 

 för framtiden. Såsom i det föregående framhållits, hyste 

 konsistorium en särskild tillgifvenhet för de indelta lö- 

 nerna på grund af deras låga kronovärdering, och det 

 utgick från den uppfattning, att under dåvarande ovissa 

 penningeförhållanden jordegendomen och jordräntorna ut- 

 gjorde den pålitligaste förmögenhetstitel samt gåfvo den 

 bästa inkomst. Som nu de under konsistorii vård stående 

 fonderna utgjordes af kontanta medel, dem det var kon- 

 sistorii sak att på förmånligaste sätt förvalta, hade man 

 redan tidigare kommit på den tanken att genom nämnda 

 medels placering i jordegendomar betrygga af kastningen 

 från dessa fonder och därjämte befria sig från det myckna 

 bråket med utlåningsrörelsen. Planen omfattades med 

 särskildt intresse af prokansler, hvilken under dessa ti- 

 der framstod såsom en nitisk befrämjare af akademins 

 fortkomst såväl i materiellt som i annat hänseende. Med 

 anledning af ett till konsistorium framställdt anbud om 

 försäljning af några frälselägenheter i Abo stads omnäjd 

 hemställde han i början af år 1812 till konsistorii bepröf- 

 vande ett närmare motiveradt förslag att hos kansler an- 

 hålla om allmänt tillstånd för akademin att uppköpa landt- 

 egendomar i den mån sådana kunde erhållas på förmån- 

 liga villkor. Erinrande om de våldsamma politiska skak- 

 ningarna, hvilka tycktes alltjämt fortgå och lätt kunde 

 ånyo närma sig de nordiska länderna, framhöll biskopen, 

 hurusom akademins kontanta behållning till största delen 

 utgjordes af svenska bancosedlar, hvilka redan sjunkit i 

 värde och framdeles kunde göra det ännu mera, till afse- 

 värd förlust för fonderna. Att vidare placera sin förmö- 

 genhet i sådant mynt var desto farligare som Finlands 

 innevånare icke vidare åtnjöto förmånen att genom sina 



Nat. o. Folk, H. 69. 17 



