260 



besittningsrätten till säterier samt rå- och rörshemman ut- 

 tryckligen adeln såsom ett uteslutande privilegium, hvil- 

 ket afsåg att upprätthålla ståndets styrka och välmåga. 

 Men betydelsen af detta privilegium försvagades genom 

 den i nämnda adl. privilegier åt regenten medgifna för- 

 månen att benåda ofrälseman, som ..medelst goda och 

 nyttiga tjänster gjort sig af riket och fäderneslandet där- 

 till väl förtjänt och värdig", med rätt att köpa och be- 

 sitta „sådana för adeln allena privilegierade gårdar och 

 gods". Meningen var helt naturligt att denna ynnest 

 skulle beviljas endast i enskilda fall och på särskild an- 

 hållan. Den hade emellertid under svenska tiden ofta 

 nog blifvit tilldelad ofrälse personer emot närmare före- 

 skrifna afgifter till allmännyttiga ändamål, hvarpå godsen 

 stundom genom köp öfvergått till andra. Och under de 

 år, gom förflutit efter kriget, hade ofrälsemän, både tjän- 

 stemän och andra, följande äldre traditioner, hos den nye 

 herskaren anhållit om tillstånd att med adliga rättigheter 

 besitta allodialsäterier, som de tillhandlat sig dels af adels- 

 män dels af ofrälse jordägare. Rege ringskonselj en hade 

 också med åberopande af de adliga privilegiernas med- 

 gifvande samt redan utbildad kutym tämligen liberalt till- 

 styrkt de gjorda ansökningarna, af hvilka åtm. de flesta 

 blefvo af kejsaren godkända, vanligen dock — synes det 

 — med begränsning af rättigheten till sökanden, hans 

 hustru och barn. Genom ett kejs. reskr. af år 1811 hade 

 t. o. m. närmare stadgats om användningen af de afgif- 

 ter, som fortfarande skulle erläggas för det nåd. tillstån- 

 det. ^) Och till alla dessa prejudikat af äldre och nyare 



') Bland sökandene under åren I8l0 — 12 liar jag fäst mig vid 

 några tjänstemän, två förnämligare köpmän och en prost: deras be- 

 gäran tillstyrktes af reg. kons. på grund af deras tjänstevärksamhet, 



Bidrag t. känned. af Fini. 



