264 



yrken", alltså icke heller med akademins, genom hvars 

 „medlemmars nitiska och ostörda värksamhet till veten- 

 skapernas odling den allmänna upplysningen säkrast be- 

 fordras och staten alltid bör hafva att påräkna skickliga 

 ämbetsmän till dess tjänst". Ty om också den närmaste 

 tillsynen å de öfver landet kringspridda hemmanen upp- 

 drogs åt särskilda personer, erfordrades dock — såsom 

 vården af akademins äldre hemman nogsamt gaf vid han- 

 den — alltjämt konsistorii särskilda inblandning och åt- 

 gärder, hvilket åter komme att taga en icke obetydlig 

 del af akademilärarnes för andra ändamål afsedda tid i 

 anspråk. Så kom ännu den erfarenhet, „att en större el- 

 ler betydligare egendoms possession af antingen någon 

 enskild man eller en korporation, sådan som akademin äf- 

 ven är, säUan om ej aldrig varit åtföljd af den till jord- 

 brukets upphjälpande nödvändiga och vidsträcktare od- 

 lingsilit, för hvilken däremot mindre fastighetsägare oftare 

 sig utmärkt, därtill de jämväl äro lättare i tillfälle, såvida 

 dessas värksamhet i sådant afseende icke behöfver sträc- 

 kas utöfver möjhgheten af deras egen omfattningsför- 

 måga". Såväl för staten som för dess medlemmar var 

 det nyttigast att den enskilde bereddes tillfälle att för- 

 värfva, äga och besitta egen jord, som gaf en säkrare ut- 

 komst „än då de äro tvungne att söka den vid odlandet 

 af andras jord, hvars ägares behandlingssätt emot dem, 

 stundom beroende af godtycke, åtminstone icke alltid med 

 billighet och rättvisa öfverensstämmande, ännu mera för- 

 svårar denne utväg". 



Utom dessa betänkligheter, som utgingo från hän- 

 synen till akademins och det allmännas bästa, hade kon- 

 seljen ännu den anmärkning att göra emot konsistorii 

 förslag, att de privata fonderna, såsom konseljen förmo- 



Bidrae: t. känned. af Fini. 



