270 



fattning, och medgaf, att farhågorna för akademins fram- 

 tida jordförvärfspolitik voro öfverdrifna, skulle dock ett 

 godkännande af konsistorii hemställan — åtminstone i 

 den form, h vari den gjordes — vid den tiden med allt 

 skäl ansetts såsom ett uppoffrande af ett adligt privile- 

 gium till förmån för ett ensidigt akademiskt anspråk, 

 hvars icke blott berättigande, utan också nytta för aka- 

 demin med skäl kunde sättas i fråga — såsom äfven ef- 

 teråt väl torde medgifvits på akademiskt håll. 



Men äfven utan att akademin beviljades ett gene- 

 rellt tillstånd att tillhandla sig jordagods hade konsisto- 

 rium nog med skötseln af de akademin tilldelade hemma- 

 nen, vida mera t. o. m. än som egentligen lät sig förena 

 med akademisk värksamhet. Redan före det nya indel- 

 ningsvärkets tillkomst hade en stor del — om icke större 

 delen — af den tid, som egnades åt konsistorii samman- 

 träden, upptagits af ärenden, som rörde akademihemma- 

 nens administration, jordatvister, judiciella mål m. m., 

 och däremellan kunde enskilda ledamöter sysselsättas med 

 betänkanden öfver kamerala tvistefrågor, rundresor till 

 hemmanen o. s. v. Genom det tillskott af mer än 700 

 löningshemman, som det väntade nya indelningsvärket 

 komme att tillföra akademin, måste ju konsistorii landt- 

 liga och kamerala omsorger fördubblas till största hinder 

 för den rent akademiska och litterära värksamheten. Att 

 så skulle tillgå, undgick heller icke konsistorium. Och 

 för att i tid bereda sig för den växande arbetsbördan 

 hemställde det i början af år 1813, på förslag af sin alltid 

 omtänksamme prokansler, om en sådan procedur för fram- 

 tiden vid de kamerala ärendenas afgörande, att konsisto- 

 rii 20 ledamöter fördelade sig på tvenne divisioner — 

 båda med äldre och yngre medlemmar — , hvilka skulle 



Bidrag t. känned. af Fini. 



