287 



nom ärkebiskopen i Uppsala intressera unga lärde i Sve- 

 rige. ^) 



Armfelt, som ogärna tålde motsägelser, uppfattade 

 dröjsmålet såsom beroende på intriger och hotade ett 

 tag att hos kejsaren genomdrifva Myréens nomination äf- 

 ven utan konsistorium. Men efter mycket bråk ailopp af- 

 fären utan ett sådant steg och efter Armfelts önskan. På 

 våren 1812 förnyade Myréen sin ansökan och, ehuru han 

 såsom han lofvat disputerat i Uppsala under eget presi- 

 dium, förband han sig att inom juni månad speciminera 

 i Abo, såframt icke kriget hindrade hans återkomst till 

 Sverige, i hvilken händelse han anhöll att utan vidare 

 förklaras kompetent. På yrkande af Calonius, som mot- 

 satte sig „ett onyttigt hastande" med förslaget till pro- 

 fessuren, beslöt konsistorium att dröja med förslagets 

 uppgörande under förbidan på respittidens slut. My- 

 réen, för hvilken utsikterna i Uppsala måhända fördunk- 

 lats, infann sig också inom utsatt tid i Abo, specimine- 

 rade med en afhandling (på svenska) i kamerallagfaren- 

 het och uppställdes på förslag efter det Calonius i sitt 



') I k. br. af den 18 nov. 1746 hade föreskrifvits, att sökande 

 till en professur borde före förslagets upprättande disputera sine 

 presidio i det till resp. professur börande ämnet; genom k. reskr. af 

 26 febr. 1805 till kansler för Abo akademi förtydligades detta så- 

 lunda, att sökande från andra akademier skulle disputera vid den aka- 

 demi, där tjänsten var ledig, för att bereda konsistorium tillfälle att 

 öfvervara och. bedöma försvaret. K. K. B. — Reskriptet utvärkades 

 af gr. "Wachtmeister på initiativ af J. Tengström med anledning af 

 att den kände filosofen, adj. B. Höijer i Uppsala sökt eloqventiepro- 

 fessuren — hvartill han ock fått tredje förslagsrummet — utan att 

 ha underkastat sig mödan att speciminera i Abo, till följd hvaraf 

 Tengström och två konsistorieledamöter förklarat honom inkompe- 

 tent. K. R. 17 sept. 1804; Wachtmeister till Tengström 16 nov. 1804. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



