291 



till sist kom att stå mellan Avellan och den något yngre, 

 men i fråga om förtjänster i ämnet icke underlägsne ju- 

 ris naturse et liistoriarum adjunkten J. G. E-ancken. ^) 



Melartin, som nu indrogs i kretsen af de akademi- 

 ska intrigerna, hade vid århundradets början en kort tid 

 varit fäst vid universitetet såsom docent i grekiska, men 

 hade år 1805, med rätt att få beräkna sin nya tjänstgö- 

 ring sig till godo och löfte af konungen att återkallas till 

 första lämpliga lägenhet 2), öfveriiyttat till Viborg, där 



') Avellan t. C. J. Walleen apr. 1811— maj 1812. — I april 

 1812 sände RadlofF från Viborg sin ansökan till historieprofessuren, 

 men underrättade prokansler om att i händelse lärdomshistorien blef 

 ledig genom Palanders transport, skulle han låta ansökningen „hvila 

 i det säkra hopp att genom herr doktorns och biskopens rekommen- 

 dation och eljest erhållne nådiga löften blifva befordrad till bibliote- 

 kariatet, en syssla, som skulle utgöra all den lycka jag för min fram- 

 tid önskar" (till Tengström 12 apr. 1812). Vid förslagets uppgörande 

 i konsist. nämndes intet om Eadloff, och då bibliotekarietjänsten se- 

 nare blef ledig, tillföll den en annan. — Eadloff, som varit provin- 

 cialläkare, botanices demonstrator och ref. sekreterare, hade utöfvat 

 en rätt omfattande litterär värksamhet på det medicinskt-naturhisto- 

 riska och ekonomiska området samt bl. a. utgifvit en beskrifning öf- 

 ver Aland, som en tid intog främsta platsen inom den topografisk- 

 historiska litteraturen. Någon egentlig historisk bildning torde han 

 dock icke ägt och hans ombytliga värksamhet talade måhända icke 

 för hans lämplighet. Den i all sin filosofiska konfusion högst insinuante 

 Avellan utlät sig mycket oförmånligt om honom för "Walleen samt 

 meddelade sig äfven med v. Haartman. För att underlätta sin be- 

 fordran uttalade Avellan för Walleen den äfven i hans eget tycke 

 löjliga idén att Franzén måtte hugnas med nåden att få utse sin ef- 

 terträdare i den af honom icke opterade professionen; en sådan för- 

 mån hade förunnats en annan filosof, I. Kant. 



^) Melartins ansökan, kons. mem. t. kansl. "/n 1812, kansl. 

 ämb. brefakter 1812; kansl. skr. t. konsist. "/12 1805, kongl. skr. t. 

 kansl. ■'/ii 1805, K. K. B. Då konsistorium förordade hos kansler Me- 



Nat. o. Folk, H. 69. 



