292 



han värkat först såsom gymnasiilärare i matematik och 

 naturkunnighet samt därpå såsom ledare af skolväsendet 

 i hela viborgska guvernementet. Med anledning af de 

 förändringar, som härrörde af detta områdes samtidigt 

 påbjudna förening med det öfriga Finland, stod han jämte 

 iiere andra tjänstemän inför ödet att förlora sin tjänst 

 och han ställde då sina förhoppningar på akademin i 

 Abo. Någon vetenskaplig produktivitet hade han icke 

 utöfvat sedan han lämnade Abo, men under sin värksam- 

 het såsom skolman trodde han sig ha vunnit den peda- 

 gogiska erfarenhet att han kunde tänka på moralium 

 professuren. För biskop Tengström förklarade han, att 

 han nog icke ägde den mogenhet, som fordrades för att 

 med heder bekläda en professur, och att han särskildt 

 med blygsel föreställde sig möjligheten af att efterträda 

 Franzén, hvarför „endast den yttersta nöd skall förmå 

 mig att fullfölja den ansökningen" ; men han trodde sig 

 kunna genom ett specimen ersätta det bristande, och för 

 öfrigt menade han om den efterfikade tjänsten, att den 

 „mera beror på tanke och urskillning än beläsenhet". 

 Enligt tidens sed vände han sig, för att underlätta sina 

 bemödanden, därjämte till kansler och generalguvernören 

 äfvensom till lagman C. J. Walleen med anhållan om 

 deras protektion. Speransky gaf utan vidare löfte om 

 hjälp och lät genom v. Haartman förorda Melartin hos 

 prokansler såsom förtjänt att befordras till någon pro- 



lartins anhållan att fa mottaga den af skolkommissionen vid Dorpats 

 tiniveisitet honom erbjudna platsen i Viborg. gjorde konsist. detta 

 dels på grund af de klena utsikterna till befordran i Abo dels eme- 

 dan det ansåg Melartin äga „den utmärkta skicklighet, att hans vi- 

 stelse å utrikes orter kan för detta lärosäte, hvarest han sina studier 

 grundlagt, blifva hedrande". K. E,. -^/^ 1805. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



