293 



fession. Tengström, som tidigare uppmanat Melartin att 

 söka en adjunktur, ställde sig icke obenägen gentöfver 

 hans högre planer och meddelade honom „förbindliga råd" 

 att speciminera i moralfilosofin, hvilket Melartin förkla- 

 rade sig vilja efterkomma, men torde icke velat under- 

 stöda honom framför Lagus, om denne sökte transport. 

 Saken ordnades slutligen så att Melartin, med hän- 

 syn till de svårigheter, som mötte, och för att undvika 

 „alla ledsamma kollisioner", gaf den filosofiska fakulteten 

 på båten och beslöt att söka den fjärde teologiepro- 

 fessuren, för hvilken han — ehuru mycket upptagen af 

 tjänstegöromål — speciminerade på hösten på sedvanligt 

 sätt. Dissertationen (på 10 s.) hade lyckan att blifva god- 

 känd, men erbjöd knappast några vetenskapliga förtjän- 

 ster, och någon vidare förberedelse för det teologiska kal- 

 let kunde Melartin icke prestera. Enligt hvad Armfelt, 

 som dock var sympatiskt sinnad mot honom, förmenade, 



hade han „som präst för lätta grundsatser après le 



goût du temps, men i allt annat torde han bli braf". I 

 fråga om personlig begåfning och lefnadserfarenhet stod 

 Melartin dock öfver flertalet bland de tjänsteaspiranter, 

 som nu sökte sig fram vid akademin, och om hans lätta 

 uppfattning af de akademiska kompetensfordringarna så- 

 väl som hans för tiden icke ovanliga vädjan till höga ve- 

 derbörande just icke förtjäna vidare beundran, utmärktes 

 hans af „den yttersta nöd" motiverade bemödanden af en 

 viss anspråkslöshet, som förmånligt skilde honom från en 

 del andra academici. För Walleen förklarade han efteråt, 

 att „vetenskapen just icke härtills hört till mitt kram", i) 



>) Melartin till Tengström ^^ 1811, "/30 Jan., ^oo febr., 



^-^J^ 26 nov. n. st. 1812, till C. J. Walleen 16 Jan., ^^^, "/03 dec. 



1 mars ' ' «^ ' Ü maj ' ' 



Nat. o. Folk, H .69. 



