297 



uttryckte sig, „utan misshag el. skada för någon man 

 kunde vinna det rätta och jag vågar säga enda ändamål 

 let vid professionernas besättande vid akademin", i) 



L. G. v. Haartman, hvilken redan tidigare lagt sig ut 

 för Melartin, fullgjorde uppdraget con amore. I en vidlyf- 

 tig, diplomatiskt affattad skrifvelse, hvars rätta mening 

 nog icke kunde undgå den kloka biskopen, förklarade han, 

 att Armfelt yttrat sig i den riktning att Melartin borde 

 genom sin ålder och sin pedagogiska värksamhet anses 

 „vara mera passande att bilda vare blifvande civila äm- 

 betsmän än Lagus, som genom sin djupa tankekraft och 

 sin lärdom tyckes vara ämnad mera till teoretisk mora- 

 list och metaphysicus än till en praktisk lärare i sedelä- 

 ran". För egen del var v. Haartman af samma mening, 

 hvarjämte ha,n supponerade, att Armfelt på detta sätt 

 önskade honorera sin företrädares löften, hvilket var så 

 mycket vackrare som denne icke hört till hans vänner. 

 Med den „cordialité" han var skyldig „en välgörare och 

 vän"' meddelade han därpå, att Armfelt bedt Tengström 

 öfvertala Lagus att återtaga sin ansökan för att se- 

 dan, om han önskade, söka sig in i teologiska fakulteten. 

 Blefve Lagus „piqverad öfver denna proposition", var 

 v. Haartman öfvertygad om att kansler skulle „göra allt 

 för att visa honom att man icke önskat denna ändring 

 af något enskildt emot Lagus, utan af öfvertygelse, att 

 han med sine kunskaper kan vara mera nyttig på annat 

 vis". Med kännedom om Lagus' „estimabla tänkesätt", 

 antog v. Haartman att han icke skulle „göra sin nye 

 canceller emot". „Det skulle kunna vara mortifiant — 

 framhöll han — om nåo-on annan mesure hade blifvit 



1) Till Tengström 16 juni 1812. 

 Nat. o. Folk, H. 69. 



