315 



fortsatt ytterligare bemödande skall kunna uppbringa sig 

 till en nyttig och brukbar lärdom i nyssnämnde veten- 

 skap". Konsistorium uppgjorde därpå nytt förslag och 

 utnämningen följde nu utan dröjsmål och utan någon in- 

 vändning af kansler. ') 



Med allt skäl kunde kanslerssekr. L. G. v. Haart- 

 man, då han vid slutet af år 1813 skyndade att underrätta 

 sin „nådige farbror" prokanslern om de sista adjunkts- 

 utnämningarna, framhålla gentemot dem, som med an- 

 ledning af dröjsmålet uttalat „oblida omdömen" om kans- 

 ler, att Armfelt var „lika mån om författningarnas efter- 

 lefnad som han söker att belöna förtjänsten". „Farbror 

 täcktes häraf — fortsatte han bl. a. — finna, att kansler 

 sökt förnöja en och hvar; jag hoppas äfven, att han vun- 

 nit detta ändamål och att de åtgärder, han nu vidtagit, 

 skola hafva en lycklig värkan. Man lär vid akademin 

 liksom annorstädes af denna sak lära sig att suspendera 

 sitt omdöme om allt, hvars utgång man ej sett. De re- 

 volutionärer — för att nyttja Calonii uttryck — ■ som uti 

 den akademiska korpsen höja sin ilskna tunga emot dess 

 öfverstyrelse, torde dölja sin skam för en mera rättvis 

 allmänhets åsyn; torde hända skola de för alltid afstå 

 från sitt nyhetskrämeri och utbredande af sina principer 

 af oberoende. Måtte dessa uttryck förlåtas mig; de äro 



') Äfven Myréen kände sig missnöjd med den ofullständiga dis- 

 sertationen, som aldrig blef fortsatt, men lian framhöll såsom en för- 

 tjänst, att förf. „därvid vågat framställningen af egna åsikter, som, 

 ehuru icke alltid öfverensstämmande med hittills varande allmänna 

 öfvertygelser, dock säkrast bevittna den skarpsinnighet, hvarmed han 

 genomtänkt deras systemer". Närmast höll han sig till L:s akademi- 

 ska betyg. Jvirid. fakult. uti, d. ^^^lo 1813 medf. konsist. mem. t. 

 kansl. 17, 1813; K. R. 7,1 1813; kansl. t konsist. '7,, 1813. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



