319 



domkapitelsnotarien C. Plantin-Cavander, med hvilken bl. 

 a. jur. licent. W. G. Lagus täilade om platsen. Till kon- 

 sistorieamanuensbefattningen, som i motsats till de före- 

 gående tjänsterna, skulle besättas af konsistorium, antogs 

 först doc. C. Gr. Nj'kopp och efter honom doc. R. v. 

 Becker. ^) 



Utom genom dessa utnämningar till tjänster å stat 

 förökades den akademiska lärarkåren genom ett flitigt 

 utdelande af venia docendi åt unga lofvande magistrar. 



') K. P. 29 aug., 14 sept., 1 okt. 1812, 24 febr. 1814; K. E. 23 

 okt. 1812; kansl. t. konsist. 15 nov. 1812, 26 mars 1814. Lagus ställ- 

 des i första rummet af de yngre professorerne och prokansler, som 

 också utvärkade åt honom ArmfeKs löfte om tjänsten, ehuru han till 

 följd af den redan (s. 312) nämnda omröstningsmetoden blef upp- 

 ställd på tredje förslagsrummet. Armfelt åtrade sig dock, emedan, 

 såsom han yttrade, alla skreko emot Lagus, då denne antogs snart 

 erhålla en juridisk adjunktur, hvartill han också helst önskade blifva 

 befordrad. „Det är mer af konsideration för hans förtjänst än af an- 

 nan orsak som jag gått ifrån mitt första beslut", skref Armfelt, und- 

 skyllande sig, till Tengström (d. 2 o. 22 nov. 1812). Vid voteringen 

 i konsistorium förklarade v. Haartman lic. L. bättre placerad vid en 

 adjunktur än vid sekreteraretjänsten, „hvars trägna göromål ofelbart 

 skulle draga hans uppmärksamhet ifrån den litteraira bana han med 

 så mjcken distinction redan beträdt". Prokansler åter fann L. af 

 sistnämnda skäl främst lämpad för den sökta tjänsten, emedan enligt 

 statuterna sekreteraren borde vara eloquentise, juris civilis et philo- 

 sophise peritus. — Till förmån för Plantin-Cavander, som erhöll de 

 flesta rösterna, framhöll konsist, att han var „försedd med goda 

 naturgåfvor och väl legitimerad i litterära yrken", senast skött den 

 sökta tjänsten och blifvit af domkapitlet väl vitsordad för skicklig- 

 het och god vandel. Kons. mem. t. kansl. 1 okt. 1812. — Atm. med 

 tiden ådrog sig Pl.-C. missnöje så i ett som annat hänseende; om af 

 den orsaken eller af gammal vana öfvertog prokansler ofta hans gö- 

 romål, i det han stiliserade både protokoll och utgående skrifvelser, 

 särskildt i viktigare frågor. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



