325 



Det var således, i förhållande till nyss förflutna år, 

 en ansenlig uppsättning af lärde, som mötte de unga stu- 

 denterne vid deras framkomst till akademin, en — åtmin- 

 stone till antalet — ståtlig kår af sånggudinnornas tjä- 

 nare och vårdare, som presenterade sig for allmänheten, 

 då den akademiska staten tågade upp till festerna i det 

 ännu icke färdiga nya akademihuset och till tacksägelse- 

 gudstjänsterna i domkyrkan. Skulle också förstärknin- 

 gen i andlig kraft svarat emot tillökningen i antal, hade 

 man med ännu större skäl kunnat tala om inträdet af ett 

 nytt tidehvarf för detta Finlands första lärosäte. 



Tyvärr lämnade i detta hänseende de nya lärarne 

 rätt mycket att önska. Såsom redan framhållits, hade 

 antalet sökande till de lediga tjänsterna varit ringa och 

 vid bedömandet af de lärda förtjänsterna hade konsisto- 

 rium merendels fått åtnöja sig med tämligen måttliga pre- 

 tensioner. Man hade haft för brådt om att få de lediga 

 platserna besatta och akademin hade icke uppnått den 

 utveckling och vunnit de resurser, att hon skulle kunnat 

 fostra en tillräcklig reserv af yngre förmågor för att 

 värdigt mottaga den stora lycka, som den nya staten 

 beredt henne. Vid besättandet af professurerna hade 

 hvarjehanda lämplighetshänsyn och personliga beräknin- 

 gar, som intet hade gemensamt med undervisningens 

 nytta, utöfvat sitt inflytande, där de icke rent af varit de 

 afgörande. Och till adjunkturerna hade utnämnts unga 

 män, som med anledning af de „vidgade utsikterna för 

 akademins trefnad och värksamhet" med största skynd- 

 samhet bemödat sig om att fullgöra de nödigaste villko- 

 ren för kompetens; för ett par tjänster nödgades man 

 ännu i åratal söka lämpliga personer, äfven utanför lan- 

 det. Så kom det sig, att bland de utnämnde knappt flere 



Nat. o. Folk, H. 69. 



