399 



tid skulle representera den finska staten inför landets nya 

 herrar. Utan tvifvel var det sistnämnda synpunkt, som 

 invärkade på hans redan nämnda förslag att möjliggöra 

 finska studenters inträde i de ryska förvaltningsvärken. 

 Och det var icke endast såsom prokansler Tengström 

 handlade enligt sådana principer. Såsom chef för stiftets 

 skolväsende höll han vård om den ryska språkunder- 

 visningens framsteg i de till universitetet ledande läro- 

 värken. Meddelande underrättelse om 1813 års språk^ 

 förordning, erinrade domkapitlet i cirk. br. af 28 apr. 

 1813 ståndets medlemmar om behofvet af att med läs- 

 ningen af den svenska geografin och historien förenades 

 „en närmare kännedom af det mäktiga och vidsträckta 

 rike, hvarunder vi numera såsom undersåter och med- 

 borgare lyda"; till följd hvaraf isynnerhet vederbörande 

 skollärare och informatorer påmindes „om deras ofel- 

 bara skyldighet att härutinnan sorgfälligt efterkomma 

 hvad både H. K. M. allvarligen önskar, livad medborger- 

 ligheten bjuder och till det uppväxande släktets framtida 

 båtnad synbarligen tjänar, så att ryska monarkins, vårt 

 nu varande fäderneslands, stats historié och geografi hä- 

 danefter alltid måga behandlas såsom ett viktigt föremål 

 ej mindre för den allmänna än enskilda undervisningen". 

 I cirk. bref af samma och följande år anmäldes till sub- 

 skription och påbjödos till användning i skolorna Ma- 

 nitzefs och Ehrström — Ottelins ryska läroböcker, hvarvid 

 åter erinran gjordes om Finlands förening med det ryska 

 riket och den däraf härflytande vikten af ryska språkets 

 lärande, i) 



') Abo domk. cirk br. 28 apr., 3 nov. 1813, 19 nov. 1814, 15 

 nov. 1815. Tengström tyckes meddelat sig med E. G. Melartin i Vi- 



Nat. o. Folk, H. 69. 



