401 



yttrande, såsom de tidigare omnämnda cirkulären, får an- 

 ses såsom ett uttryck också för de professorers mening, 

 hvilka vid denna tid sutto i kapitlet. 



Med mindre lugn och betänksamhet än biskopen tog 

 Armfelt saken. I princip ense med Tengström, var han i 

 ännu högre grad än denne öfvertygad om nödvändigheten 

 af att stärka Finlands politiska ställning och nationella 

 utveckling genom ett beredvilligt närmande till det ryska 

 folket, och han såg i riksspråkets inhämtande ett af de 

 bästa medlen att befordra nämnda ändamål. Placerad i det 

 ryska rikets hufvudstad, påvärkades han i högre grad än 

 hans hemmavarande landsmän af detta väldes härlighet, 

 och han kände sig lifligt öfvertygad om nödvändigheten 

 af att söka underhålla kejsarens välvilliga afsikter gent- 

 öfver Finland genom ett undersåtligt tillmötesgående sär- 

 skildt på de punkter, där monarkens önskningar speciellt 

 kommit till uttryck. Med sin vanliga „vivacité" och 

 otålighet, som under de sista åren ökades genom ständig 

 sjuklighet, dref han därför ti dt och ofta på språkprogram- 

 mets genomförande, och han uttalade sig för Tengström, 

 på hvars med värkan han räknade, med mycken indigna- 

 tion om den tredska och motsträfvighet han i denna — 

 såväl som i flera andra frågor — rönte hos sina oför- 

 ståndiga landsmän. 



„Jag vet — förklarade Armfelt i slutet af år 1812 

 för Tengström — att flere personer anse mindre nödigt 



vände det sig till Armfelt med framhållande af det olämpliga i att till 

 skollärare utse personer, som icke kände landets språk och som voro af 

 grekisk trosbekännelse. Skrifv. t. Armfelt ^'/lo 1812, undert. af Teng- 

 ström, G. Gadolin, Jak. Bonsdorff, Hällström, Lagns och Fattenborg. 

 Oinregistr. han dl. 1811 — 1825 i kansl. ark. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



26 



