402 



ryska språkets fortplantande i Finland, men som min öf- 

 vertygelse är, att en stor del af vårt lugn beror på möjel. 

 att kunna explicera sig med våra nya medundersåtare, så 

 är min föresats att i allt livad på mig ankommer pådrifva 

 saken. Estland och Liffland hade mindre lidit af ryska 

 beherskningen, om de kunnat el. velat göra gångbart ett 

 språk, hvars föraktande kostat dem dyrt." Och då Teng- 

 ström tyckes godkänt denna uppfattning, skref han någon 

 tid efteråt: „Det fägnar mig oändel. att herr biskopen 

 delar min opinion relativt till ryska språket. Min öfver- 

 tygelse är, att saken ej blir så svår som man tror, när en 

 gång början är gjord. Flere orsaker förena sig för att 

 hasta denne språkkunskap och äfven lätta den. Yi gamla 

 kunna ej tänka på att lysa häruti med exempel. Ung- 

 domen har sig ensamt förbehållit att, då det ankommer 

 på språk, snarare flyga än gå." Med förbittring inhämtade 

 Armfelt straxt därefter, att ungdomen icke ens hade lust 

 att gå, än mindre att flyga, och han uppmanade Tengström 

 att göra hvad han kunde för att sätta bättre fart i de 

 ryska språkstudierna. „Var i Gruds namn ej för god med 

 de herrar, som skolka — skref han i dec. 1812 — , under 

 hvad pretext som helst, ej för deras skull, men för aka- 

 demins goda namn och rykte. De ryska språklärarne 

 skola ej vid sina publika lectioner hafva en enda åhörare. 

 Ar sådant anständigt? Ar sådant klokt? Tror man att 

 om 6 år man befodras utan att kunna ryska el. att Fin- 

 land ej mer är under ryskt välde? Tro mig, att sådant 

 anmärkes och gör sensation och akademins hatare och 

 förklenare taga häraf tillfälle att framställa dess ton som 

 mot nuvarande ordre des choses — där ett sådant förakt 

 för en gjord författning visar sig — och för hvilken för- 

 fattning? Jo för den som skall försäkra oss om bibehål- 



Bidrae- t. känned. af Fini. 



