408 



Pessimistiskt yttrade L. G. v. Haarman med sin „vanliga 

 uppriktighet" till Tengström om akademin: „Aldrig blir 

 hon väl mera h vad hon var i början af seklet, då hon 

 hade sin lustre af en Tengström, en Porthan, en Franzén 

 och en Calonius. Det vore orättvist att påstå, det ibland 

 de yngre professorerne ej finnas män af snille och kun- 

 skaper; den som vill fråntaga Snellman, Lagus, Ahlstedt 

 och Palander dessa egenskaper, äger visserligen själf föga 

 vett och ännu mindre kunskaper. Jag må ej räkna Walle- 

 nius, som är öfver tadlarenas omdöme. Men detta oaktadt 

 kan man dock med skäl säga, att den förra andan — för 

 att nyttja det uttrycket — är utslocknad. Olyckligtvis 

 är dock detta ett fel, som ej ensamt vidlåder akademin, 

 utan hela statskroppen." Senare beklagade v. Haartman, 

 att ingen fanns, som gått i Porthans fotspår, och att, i 

 motsats till hvad förhållandet vid samma tid var i Sverige, 

 „ganska få lagt sig på historien", ^j 



Måttligast var — såsom ofta annars — den litte- 

 rära företagsamheten inom de s. k. facultates superiores. 

 I den teologiska fakulteten företräddes den lärda forsk- 

 ningen egentligen af Jakob Bonsdorff, som afslutade och 

 fortsatte tidigare utgifna dogmatiska och exegetiska af- 

 handlingar samt påbörjade, till nytta för det teologiska 

 seminariet, nya arbeten i pastoralteologi. En del af dessa 

 arbeten voro för tidens förhållanden synnerligen omfat- 

 tande och grundliga samt ha af en senare kritik blifvit väl 

 bedömda. Inom juridiska fakulteten var det Myréen och 

 Lagus, som skötte om produktionen, utan att dock åstad- 



390 till academici, kansler, regeringskonseljen och andra ämbetsvärk 

 i staden. K. P. 29 nov. 1811. 



^) v. Haartman t. Tengström 3 o. 20 juni 1814. 



Bidrao- t. känned. af Fini. 



