411 



Med skäl — och med ännu större skäl än efteråt — 

 kunde på den produktion, som utöfvades under de när- 

 maste åren efter kriget, tillämpas det omdöme prokansler, 

 biskop Tengström år 1818 uttalade, att mycket ännu 

 återstod att önska för universitetets litterära ära. i) Att 

 förhållandet var och i flera år förblef sådant, undgick 

 icke den allmänna uppmärksamheten, och särskildt var 

 Tengström mån om att söka förmå de lärda herrarne vid 

 akademin att i högre grad bemöda sig om „den litterära 

 ärans" framsteg. Själf en högt bidad man, som vunnit 

 ett godt namn icke endast såsom teolog, utan ännu mer 

 såsom historisk och skönlitterär författare, intresserade han 

 sig, midt under sina talrika ämbetsgöromål och politiska 

 funderingar, i hög grad för akademins vetenskapliga upp- 

 gifter, och han tröttnade icke att genom uppmuntringar 

 såväl som genom eget föredöme söka öfver vinna den trög- 

 het och indifferentism han mötte. För att gifva sina pla- 

 ner större betydelse och bättre stimulera academici till 

 flit och energi, ställde han en del litterära företag under 

 beskydd af akademins för lärda och vittra sysselsättningar 

 alltid nitälskande kansler; för andra satte han sig i för- 

 bindelse med mecenater inom kejsardömet, hos hvilka 

 han rönt benägenhet att utsträcka sin omvårdnad äfven 

 till det nyss eröfrade landet. Försöken lyckades också 

 såtillvida som det begärda understödet gafs med största 

 beredvillighet, men tyvärr blefvo resultaten af de höga 

 dignitärernes intervention icke af den art och betydelse 

 prokansler gjort sig förhoppningar om. 



I början af år 1813, någon tid efter det Armfelt 

 gästat akademin, anlände till konsistorium en kanslers- 



^) Schybergson, J. Tengströms vittra skrifter, s. 128. 

 Nat. o. Folk, H. 69. 



