413 



sist uppmanades prokansler och konsistorium att „mera 

 fullständigt utarbeta och i värkställighefc bringa" hvad 

 han föreslagit samt att därpå meddela honom de åtgär- 

 der, genom hvilka de funno lämpligt att befrämja ända- 

 målets uppnående. ^) 



Såsom i skrifvelsen antyddes, hade Armfelt under 

 sin senaste vistelse i staden rådplägat med medlemmar 

 af konsistorium om förslaget, så detta icke kom alldeles 

 oväntadt. 2) Det är dock icke nödvändigt att antaga, att 

 initiativet i frågan skulle utgått ifrån honom. I någon 

 mån torde detta ha påvärkets af det missnöje chefen för 

 kansliexpeditionen frih. C. Mannerheim — en af de få 

 ledamöter af reg. konseljen, för hvilka Armfelt hyste för- 

 troende — kände med den af ett par akademiska lärare re- 

 digerade officiella tidningen och de erinringar han med 

 anledning däraf kan ha gjort hos Armfelt, hvars omsorger 

 också egnades detta blad. ^) Men främst gafs idén till 



1) Armfelt. t. konsist. 7,0 febr. 1813. 



^) Konsist, t. Armfelt 13 apr. 1813, kansl. ark. 



^) Om de förslag, MannerheixQ möjl. gjort Armfelt i detta 

 ämne, har jag ingen kännedom. Men i bref till J. A. Ehrenström 

 yttrade han sig ofta om den offic. tidningen, som hörde till hans 

 ressort. Uttalande sig om en reorganisation af tidningen, skref han d. 

 ^"^/ji 1812: „Vår tidning är, som mycket annat ibland oss, icke hvad 

 den borde vara. Den är för behofvet nog inskränkt och dålig till dess 

 komposition. Jag har gjort flere försök till en bättre riktning af 

 detta vårt så kallade officiella blad, men kommer ej nr fläcken med 

 herrar professorer, som med mycken möda åtagit sig redaktionen 

 eller rättare kompilationen. Wallenius, Snellman och Radloff äro dock 

 Finlands bäste litterateurer, ehur^^ man i dagbladet har svårt att finna 

 spår därtill. I politiska ämnen äro de öfverdrifvit försiktiga, till och 

 naed rädda. Polens blodiga skugga sväfvar alltid för deras ögon." 

 Och den i°/,2 1812 fortsatte M. rörande samma ämne: „Att vår tid- 



Nat. o. Folk, H. 69. 



