438 



ställning till de stridiga principfrågorna. Polemiserande 

 såväl mot de föregående talarne som mot sina kolleger i 

 den akademiska senaten, fäste han särskild vikt vid de 

 omständigheterna, att den litterära produktionen i landet 

 icke var och tills vidare icke kunde antagas blifva så stor, 

 att den skulle erfordra ett nytt tryckeri, äfvensom att 

 upplysningens utbredande kraftigast befordrades genom 

 helt andra medel än genom tillökning af tryckerierna, 

 hvilket lätt kunde ha mj^cket skadliga värkningar fÖr den 

 allmänna moralen. Finlands „förändrade politiska sam- 

 band" hade, enligt v. Haartmans mening, icke förändrat 

 dess litterära förhållande, synnerligen som undervisningen 

 i Viborgs län handhades „på ett språk, som egenteligen 

 icke är landets tungomål", och någon försäljning till Sve- 

 rige icke vidare var att påräkna, då man i detta, numera 

 „främmande land" kunde fritt omtrycka arbeten, utgifna 

 i Finland. 



„Ytterligare ville statsrådet hafva i underdånighet an- 

 märkt — förmäler konselj protokollet — , att då de i Finland 

 såsom modersmål härtills ansedde tvenne språk, svenskan 

 och finskan, ännu icke kunnat vinna insteg i andra län- 

 der, synes kommunikationen af dess egenteligen egna litte- 

 ratur genom förökta boktryckerier föga kunna erhålla 

 större förkofran än härintills, och hvad läsgirigheten hos 

 landets egne invånare beträffar, isynnerhet då fråga är 

 om lärda och grundliga arbeten, gifver den föga hopp 

 om framgången af den litteraira produktionen härstädes, 

 om ock den auktorliga fliten icke skulle saknas. För öfrigt 

 vore statsrådet fullkomligen öfvertygad, att boktrycke- 

 riernas mängd icke bidragit till upplysningens utspri- 

 dande bland Europas nationer, helst alla lärdomsforskare 

 därom varit ense, att goda uppfostringsanstalter i före- 



Bidrao- t. känned. af Fini. 



