451 



en kraftigare ledning tortskredo också arbetena tämli- 

 gen jämnt; men byggnadens slutliga fullbordan, som tidt 

 och ofta ställdes i utsikt, framsköts till en tidpunkt, som 

 Armfelt icke fick uppletVa. 



Men om den akademiska förvaltningens ostörda för- 

 lopp till icke ringa del berodde på den välvilja och det 

 understöd, hvarmed Armfelt omfattade akademins sträf- 

 vanden, så var den värksamhet icke mindre betydande, 

 som utöfvades af akademins styresman på platsen, dess 

 prokansler, biskop Jakob Tengström. Om honom kunde 

 utan någon öfverdrift sägas, att han intog inom den 

 akademiska administrationen en central och ledande ställ- 

 ning samt att, närhelst något af betydenhet skulle gö- 

 ras inom och för akademin, hans medvärkan aldrig uteblef. 



Tengström hade, såsom kändt, ända från de ryska 

 truppernas inmarsch i landet och intills Finlands stats- 

 rättsliga ställning blifvit ordnad tagit en värksam del i de 

 politiska ärendena — i ..affairerna", såsom det hette — 

 samt därunder ådagalagt en statsklokhet, som alla visst 

 icke godkände, men som de flesta rättade sig efter. Sina 

 ])olitiska grundsatser hade han jämväl tillämpat inom aka- 

 demin och därigenom från eröfringens första början di- 

 rigerat det akademiska samhällets förhållande till den nya 

 regimen. Med de främsta representanterne för den nya 

 öfverheten hade han därvid trädt i personlig beröring 

 och åtm. hos en del bland dem tillvunnit sig en „estime 

 et considération", som han sökte att utnyttja till förmån 

 för det allmänna och för akademin. ^) 



hållning med fördubblad skyndsamhet". Armfelt t. landsh. C. Stjern- 

 vall 27 juli 1814, Aminne saml.; Tegnér III: 447. 



'■) Om de förmånliga omdömen, Tengström fick mottaga af 

 grefve Buxhoevden och den förre ministern i Stockholm D. Alopseus, 

 Nat. o. Folk, H. 69. 



