455 



siva värksamhet ocli därför hade svårt att tro på upprik- 

 tigheten af denna reträtt. „Jag har gjort mig till en fast 

 grundsats — skref Tengström våren 1811 till lagman 

 Walleen i Petersburg — allt sedan conseillen kom i värk- 

 samhet, att aldrig blanda mig i allmänna ärender oftare 

 än då jag af behörig person kan blifva därtill anmant." 

 Så alldeles noga tog väl Tengström till en början icke 

 denna grundsats. I slutet af året erbjöd han sig för Walleen 

 att uttala några reflexioner i tullfrågan och han förkla- 

 rade för Walleen, just utnämnd till medlem af den finska 

 komitén, att om denne önskade i någon sak konferera 

 med sin gamle vän, kunde han räkna på dennes enskilda 

 vänskap för honom. Men småningom gick det lättare och 

 väl icke utan inflytande af den finska komiténs tillkomst 

 och Speranskys aflägsnande från „afï'airerna". Kort 

 efter att ha emottagit af Walleen underrättelsen om den 

 sistnämndes onåd förklarade han, att han under årens lopp 

 „nödgats samla materialier till en slik förödmjukande 

 scepticisme, som småningom stadgat min föresats att skild 

 både ifrån allmänna affairer och omsider, om ske kan, 

 äf[ven] ifr[ån] ämbetsgöromål innesluta mig inom mig 

 själf och min famille för att innan jag dör dock kunna 

 veta och säga, att jag lefvat någon stund lycklig, iifven 

 på den lilla politiska skådeplats, man här uppfort, korsa 

 och brouillera sig samma passioner, som på den stora 

 världsteatern, endast med den skillnad i action, som van- 

 ligen visar sig emellan en provincetroupe och acteurerna 

 på stora opera teatern." Några månader efteråt kunde han 

 meddela, att denna hans non-interventionspolitik värkligen 

 beredt honom många lugna stunder, fastän vissa personer 

 icke upphörde att hysa misstankar om hans „influence 

 och medvetenhet af affairerna, dem jag aldrig efterfrågar 



Nat. o. Folk, H. 69. 



