456 



och därföre vanligen är en bland de sista i staden, som 

 känner hvad som sker ocli beslutas. Mina många ämbets- 

 göromål ge mig en tillräckelig krets för min efter hand 

 aftagande arbetsförmåga, så att jag hvarken har tid eller 

 håg att lägga mig i saker, som ej höra mig till.'' Och på 

 hösten s. å. kunde han säga, att han nu var „in totum 

 et tantum" skild från allmänna ärenden.^) 



På samma sätt uttalade sig Tengström för den till 

 åren äldre Aminoff. I april 1812 skrefhan: „Vi äro som 

 bäst sysslosatte med organisationen af vår nya stat — — 

 Att jag af själ och hjärta är varm för denna sak, må vara 

 ett fel eller förtjänst, min sällhet eller olycka; men de 

 grundsatser jag i detta afseende följt och följer kan jag 

 aldrig förneka, och jag ber Bror vara god och värja dem 

 ifr[ån] all misstydning. För öfrigt befattar jag mig ej med 

 allmänna saker, dem andra både förstå och hinna sköta 

 bättre än jag. Mitt stift och akademin äro mig både så 

 kära och sysslodryga föremål, att jag ej hvarken kan eller 

 vill synas i någon större värkningskrets. Det är ock i 

 denna återhållsamhet jag funnit det enda säkra antidote 

 emot förtalet och afunden och det enda medel att få ostörd 

 njuta det lugn, som utgör mitt lifs hela sällhet." 2) 



Sommaren 1812, samma dag han för Walleen för- 

 svarade sin passivitet, utlade Tengström för Aminoff 

 något vidlyftigare sina grundsatser, som väckt misstro 

 på en del håll, missnöje på andra. „Jag föreställer 

 mig nogsamt af hvad jag redan här sett och märkt 



1) Till Walleen 26 mars, 25 nov., 5 dec. 1811, 7 apr.. 17 juni, 

 17 okt. 1812. Anbudet att uttala sig i tullfrågan tog Tengström snart 

 tillbaka, men intresserade sig i stället för besättandet af tullchefs- 

 platsen, som han önskade åt sin broder. 



2) Till Aminoff 23 apr. 1812. 



Bidras.- t. känned. af Fini. 



