457 



— skref han — att man, oaktadt mitt éloignemont ifrån 

 affairer och mitt rena och allvarliga bemödande att sam- 

 vetsgrant göra blott min plikt, dock sökt sätta mitt för- 

 hållande och mina grundsatser i en tvetydig dag." Teng- 

 ström förklarade vidare, att han icke fruktade „påföljderna 

 af en låg intrigue, motiverad endast af afunden och ill- 

 viljan, som med en obegripelig ömtålighet fruktar för en 

 influence, den jag hvarken begär eller någonsin vill hafva. 

 Lugnet, lugnet är min högsta sällhet, det ock en redan 

 annalkande ålder påkallar och tarfvar. Jag har varit så 

 till pass med i världen, att jag af egen erfarenhet och 

 öfvertygelse med en Salomo kan säga: allt är fåfängeligt. 

 Och hvad intérêt skulle jag väl hafva att vilja blanda mig 

 i affairer, som jag dels ej förstår, dels ej hinner eller vill 

 taga kännedom af, då mina ämbetsgöromål ge mig så till- 

 räckel. att syssla, att jag ej en gång hinner rätt sköta 

 hvad mig ovillkorligen åligger att göra'? Jag har nöd- 

 gats äfven hos exc. Armfelt explicera mig öfver dessa 

 mina grundsatser, och jag hoppas han är så både bil- 

 lig och upplyst och anser mig justifierad. Jag har där- 

 vid åberopat mig äfven min Brors närmare kännedom af 

 den ställning jag här lefver uti, och jag är öfvertygad om 

 att Bror gör mig rätt. Provoceras jag att i någon spe- 

 ciell sak, som jag kan känna, säga min enskilda tanka, 

 så skall jag gärna göra det; men att med en oaf bruten 

 åtgärd och uppmärksamhet följa allmänna styrelsen och 

 blanda mig däri, är helt och hållet emot mina principer, 

 äfven som jag är öfvertygad om att ett sådant procedere 

 ofelbart skulle skada, i stället för att gagna, affairernas 

 gång. När hvar och en sin syssla sköter, så går oss väl, 

 ehvad oss möter." ^) 



') Tengström t. Aminoff 17 juni 1812. 

 Nat. o. Folk, H. 69. 



