462 



En alldeles osedvanlig lycka ansåg Tengström, att 

 under dessa hårda tider, då Rysslands och Europas väl- 

 färd stod på spel, förunnades Finlands folk, som fick stå 

 utanför den stora striden och därför borde egna sin höga 

 herskare sin djupaste tacksamhet och sina bästa önsknin- 

 gar om framgång. ..Med de varmaste välönskningar och 

 välsignelser — skref han på våren 1812 till J. Fr. Ami- 

 noff — följer äfv[en] den finska nationen enstämmigt sin 

 goda och älskade kejsare, fullt och fast därom öfvertygad, 

 att vi stå eller falla med honom. Allt som våra politiska 

 relationer till Sverige taga en annan vändning, svalnar 

 ock småningom det absur'da politiska nitet och kannstö- 

 periet, att än göra om hela systemet och önska ett nytt 

 krig med Sverige, däraf idel ömsesides olyckor och för- 

 luster vore att ånyo befara. — — Med den talrika pö- 

 belhopen måste man än varsamt umgås och låta dem 

 långsamt återkomma till sundt förnuft." — Omnämnande 

 de rustningar, som samtidigt företogos i Sverige, utropade 

 lian till sist: „Under allt detta sitta vi finnar i lugn och 

 ro och njuta vår goda kejsares öfverflödande välgärningar 

 utan minsta olägenhet af de rundt om oss dånande kri- 

 gen. Ingen fläck på jorden är så lycklig som denna; men 

 huru få känna och erkänna det?" Och en månad senare, 

 1 juni 1812, yttrade han på tal om „den stora tragedin": 



från tidningarna, men han lofvade meddela allt det märkvärdiga han 



fick kännedom om. Den ^7? ^^^^ skref han, att det förmodligen var 



sista gången han meddelade nyheter från arméen, _ty dels är detta 



ett delikat ämne att vidröra i bref och dels ljuger man här så 



ofantligt, att det icke är lätt att ta reda på rätta förhållandet''. Efter 



kriget i Ryssland rörde sig diskussionen endast sällan kring politiken. 



— Wallcens meddelanden behandlade Tengström till första början 



efter dennes önskan: det öfriga deponerades för framtiden tillsammans 



med Porthans saml. 



Bidras: t. känned. af Fini. 



