463 



„Finska folket, som ingeu rôle däri spelar, utan njuter i 

 lugnet frukten af öfrige medborgares mödor och uppoff- 

 ringar, kan ej nog varmt och hjärtel. önska att allt må 

 väl gå och att stormen aldrig må hinna oss." ^) 



Tengströms medkänsla för den ryska själfherskarens 

 och hans allierades strid emot „världstyrannen'', „vild- 

 djuret" — såsom den franska eröfraren plägade kallas, 

 då icke ännu kraftigare epitet användes — delades till 

 fullo af de högre finska ämbetsmännen, hvilka under 

 denna tid i förtroliga meddelanden till hvarandra ut- 

 tryckte sina lojala tänkesätt. Men, såsom Tengströms 

 nyssnämnda ord gifva vid handen, fanns det ännu dem, 

 hvilka beherskades af „det blinda politiska nitet", hvilka 

 ännu rälcnade med en återgång till det gamla och sär- 

 skildt ställde sina förhoppningar på den nya svenska 

 tronföljarens blifvande hållning i striden mellan hans 

 förra herre och Finlands eröfrare. „Olycksfåglar spå allt 

 ondt — skref biskopen till Walleen i september 1812, då 

 uteblifvandet af underrättelser från krigsteatern „inquiéte- 

 rade" allmänheten — och den lättsinniga hopen gäckas 

 med faran eller, rättare sagdt, ser den ej och tänker ej på 

 morgondagen. Den vise går lugn sitt öde till mötes, 

 tröstar oförsagd till en god och allvis Försyn och ser i 

 hans vägar idel godhet och sanning. Gud bevare oss!"- 

 Dock trodde Tengström, att äfven den fåvitska „pöbel- 

 hopen" skulle med tiden genom lämplig behandling brin- 

 gas till förstånd. — I mars 1813, då allmänheten haft till- 

 fälle att genom understöd till finska truppers uppställande 

 gifva sina lojala tänkesätt till känna, men i det hela visat 

 sig mindre frikostig, och då en ny allmän insamling för 



1) Till Aminoff 12 maj, 17 juni 1812. 

 Nat. o. Folk, H- 69. 



