464 



ett annat lojalt ändamål förbereddas, förklarade han: „Vis- 

 serl. är ej känslan för allmänt nyttiga saker här så all- 

 män som på många andra ställen i världen, men det 

 börjar dock småningom ge sig och folket få någon blygsel 

 för det outrerade gnideriet. Att subskriptionen till na- 

 tional beväringen ej bättre lyckades, härrörde till en stor 

 del från de gamla politiska grillerna, som man måste för- 

 låta ett nyligen underkufvadt folk. Efter några år hafva 

 de väl förflugit och det nya uppväxande släktet skall 

 ofelbart bättre känna förmånerna af sin ställning äfven- 

 som sin plikt mot regent och fosterland." ^) 



Då Tengström drog sig tillbaka från „affairerna" för 

 att såsom filosof och medborgare följa med världshän- 

 delsernas förlopp, hängaf han sig med desto större inten- 

 sitet åt hvad han kallade för sina „ämbetsgöromål", åt 

 vården af sitt stift och sin akademi. Sin uppgift såsom 

 prokansler tog han med sådan energi och omtänksamhet, 

 att han framstod s. a. s. som den medelpunkt, kring 



') Till Walleen 14 sept. 1812, 1 mars 1813. — I fråga om den 

 „finska hjälpstyrkan" ställde sig Tengström något skeptisk. Väl an- 

 såg han, att Finland borde deltaga i försvaret, men han fann det 

 gjorda förslaget till „national armering" otillräckligt. „Skall däraf 

 blifva något — yttrade han hösten 1812 till Walleen — så borde väl 

 mer göras till saken än nu S3mes vara i fråga; och det ju förr desto 

 hellre. Men ämnet är för vidlyftigt och delikat att här diskuteras, 

 och de som maktena hafva se väl saken i någon ljusare dag. " Något 

 senare, då trupperna uppgåfvos vara fulltaliga och färdiga att sam- 

 las till exercis, yttrade han ironiskt: „Visserl. är det rätt att äfven 

 vårt folk visar sig på den styfva linan, åtminstone för parads skull." 

 Tengström t. Walleen 14 sept. 1812, 20 mars 1813. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



