469 



målen och önskade draga sig tillbaka från dem, uppgaf 

 han för frih. E,. H. Rehbinder, att den omtanke, han egnat 

 akademin, egentligen icke härledde sig „af hvad man kal- 

 lar ämbetsplikt, ty enligt de akademiska konstitutionerna 

 är procancelleren en blott figurant i den akademiska sty- 

 relsen, hvarföre ej heller mina företrädare stort befattat 

 sig med akademins affairer, utan af kärlek och tacksam- 

 het mot ett lärovärk, det jag har, näst Gud, att tacka 

 för min bildning och min lycka, och hvilka känslor mer 

 än en gång förledt mig till åtgärder, som varit utöfver 

 min höfva och utom min tjänstekrets, men dock alltid 

 väl menta för de ändamål jag åsyftat." i) 



Att prokansler tog sin uppgift så omfattande hade 

 utan tvifvel sina stora fördelar, ty genom sin personliga 

 begåfning och sin litterära bildning såväl som genom sin 

 erfarenhet i administrativa frågor var Tengström obestrid- 



meddelade Tengström sina tankar om vissa förhållanden i Finland — 

 „sanningar", som han var redo att uttala för hvem som helst — upp- 

 gaf han, att han anlitade posten, emedan en påräknad brefbärare 

 hunnit afresa, men han tillade: „Om det öppnas, bryr jag mig ej stort 

 därom" C^Vi)- I^^n ''/,g nov. 1810 skref v. Haartman till Tengström, 

 att „den osäkra posten och det inpraktikable föret för resande" be- 

 tagit honom hopp om underrättelser från Åbo; en annan gång (Ya 

 1812) meddelade han, att som kuriren afrest, måste han anlita posten, 

 „hvars talanger att föra fram bref äro så väl kände". — Armfelt, som 

 torde varit mindre försiktig i fråga om brefvens befordran, skref vid 

 ett tillfälle till biskopen (^Vs 1813): „Det är obegripl. hvad nyfiken- 

 heten kan söka i en brefväxling, som alltid rör ämnen, hvilka äro 

 dem främmande, ej själfva postdirektion i Åbo undantagen." Det var 

 icke alla som hade samma förmån som J.'^Fr. Aminoff, hvilken en tid 

 korresponderade med sin fru och kanske äfven med andra under 

 själfva postchefen Ladaus kuvert. 



') Till Eehbinder 26 febr. 1817. 



Nat. o. Folk. H. 69. 



