475 



„Men sedan jag blifvit canceller, skall för gracer och be- 

 fodringar snille och värkel. förtjänst gå främst och aka- 

 demin tjäna till sitt primitiva ändamål, som är att bilda 

 vår ungdom till hederl. och skickel. varelser i samhället. 

 Prêterar bispen sig de bonne grace, skall vi blifva de 

 bästa vänner i världen ; i annat fall bryter en af oss 

 nacken utaf sig, ty mitt parti är oryggel. tagit och du vet, 

 hur jag är, när jag tagit mig för en sak quelqonque." ^) 



Då Armfelt skref detta, hade han redan modifierat 

 sin uppfattning om Tengströms politiska tänkesätt och 

 om arten af de förbindelser denne underhöll med gamla 

 vänner i Sverige. Afven hade Myréens sak fått en till- 

 fredsställande lösning. Men i stället hade en ny anled- 

 ning till missnöje tillkommit, som icke var utan sin invär- 

 kan på Armfelts känslor mot biskopen. 



Såsom kändt är, var Armfelt mycket missbelåten med 

 regeringskonseljens sammansättning, och han tyckte sig 

 bland de dåvarande ledamöterna möta endast motstånd) 

 obenägenhet och intriger. Med sin vanliga rörlighet och 

 beslutsamhet umgicks han därför efter sin utnämning till 

 den finska komiténs ledare med tankar på en omgestalt- 

 ning af den inhemska regeringen. En plan i detta syfte 

 utarbetades af hans goda vän J. A. Ehrenström och före- 

 lades till särskilda högtstående personers, bl. a. Aminoffs, 

 Mannerheims och Tengströms, utlåtande. Alla hade sina 

 anmärkningar att göra emot planen — som också förföll 

 — och särskildt afrådde Tengström i ett väl grundadt 

 betänkande från att vidtaga några större förändringar. 

 Redan straxt efter det han erhållit kännedom om förslaget 

 och innan han ännu hunnit affatta sitt yttrande, förkla- 



1) Till Aminoif 12, 18, 28 aug. 1811, 5 ang. 1812. 

 Nat. o. Folk, H. 69. 



