476 



rade han för Aminoff, att det „i sakernas närvarande kri- 

 tiska ställning" var bäst att „låta conseillen än någon tid 

 gå som den går och spara de reformer nödiga kunna 

 pröfvas till en lugnare tid". I de mindre detaljerna af 

 konseljens organisation medgaf han, att „åtskilliga för 

 ärendernas jämnare gång nödiga förändringar" kunde vid- 

 tagas, men, förklarade han som sitt slutomdöme, „en 

 större eller total reform måste jag af fullaste öfvertygelse 

 afstyrka" . i) 



Biskopens motsträfvighet kunde icke vara Armfelt 

 behaglig, men han lät sig icke däraf häjdas i sina afsik- 

 ter. Med anledning af något pessimistiskt yttrande af 

 Ehrenström rörande planens förvärkligande skref han 

 tröstande till denne: „Biskopens preponderance är i Era 

 ögon en stor affaire och alla egoisters skrik en åska, som 



hotar. Hela komitén här utom Aminoff är af Er 



avis och ej af biskopens och consorter relativt till reger, 

 conseillens organisation, och efter denna öfvertygelse 

 kommer saken att läggas under kejsarens ögon, fullkoml. 

 utarbetad med calculer och allt af statsrådet Walleen."^) 



Icke utan betydelse för relationerna till Tengström 

 torde vidare den reserverade hållning varit, som denne in- 

 tog till Armfelts planer på uppställandet af en inhemsk 

 truppstyrka genom en allmän penningeinsamling i landet. 

 I slutet af år 1811 uttalade Armfelt för landsh. G. Fr. 

 Stjernvall sin förargelse öfver de „illa tänkande varelser 

 och trånghufvade bestar", hvilka i Finland motarbe- 



') Till Aminoff 17 juni 1812. Frågan om „reformen" närmare 

 omnämnd af K. Castrén, Skildr. s. 290—291, 362—363, Tegnér, 

 111:325—326, 351—353, Hartman s. 278—287, A. Hjelt, Ett för- 

 slag t. finska regeringskons, omgestaltn. i Hist. Ark. XII: 124 — 146. 



^) Till Ehrenström 10 mars 1813. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



