477 



tade hans „mesure", och han trodde sig ha skäl till den 

 „soupçon", att motståndet utgick bl. a. från „vår patriotiske 

 biskop".^) Under korrespondensen med biskopen tog han 

 sig också anledning att beröra denna fråga och att fram- 

 hålla nyttan af en milis. På hvad sätt Tengström utta- 

 lade sig om saken, känna vi icke till, men tydligt är, att 

 den kritik, han egnade Armfelts tvenne favoritplaner, icke 

 förbättrade dennes känslor för honom. De år Armfelt 

 tillbragte i finsk statstjänst utmärktes, såsom tidigare fram- 

 gått, af ett nervöst, tidtals febrilt värksamhetsbegär, 

 som illa fördrog motsägelser och dröjsmål. I början af 

 år 1812 skref Eehbinder härom till Aminoff: „Vi böra 

 alla räkna gen. Armfelt såsom vår välgörare; vi känna 

 alla hans goda intentioner, ehuru han ej alltid tager goda 

 rådgifvare och mest alltid följer första impressionen samt 

 är impatient vid minsta motsägelse". 2) Armfelt medgaf 

 själf till en del, att hans tålamod icke alltid räckte till. 

 Med anledning af ett uppträdande af Aminoff, som stötte 

 honom, yttrade han till Ehrenström, att han hade en ka- 

 raktär, „som i stora affairer har köld och tålamod, men i 

 små ej tål att handteras på det viset". 3) Tidt och ofta 

 tröt dock honom tålamodet. Med sin lifliga fantasi såg 

 han endast målet för sina välmenande, patriotiska sträf- 

 vanden, och de svårigheter, han ofta mötte hos högre och 



1) Tegnér III: 344—347. 



-) Eehbinder t. Aminoff '^/^^ jan. 1812. Rehbinder, som i all- 

 mänhet hyste stor vördnad för Armfelt och åtnjöt dennes förtroende, 

 var till slut. såsom han uttryckte sig, „på pointen att för alltid brouil- 

 lera sig" med sin chef och ämnade lämna sin syssla på båten, men 

 lugnade sig. Rehbinder t. G. F. Stjernvall 1731 j"li 1814. Stjernv.- 

 Wall. saml. 



^) Till Ehrenström 25 sept. 1812. Ehrenstr. afskr. saml. 



Nat. o. o. Folk. H. 69. 



