478 



lägre i Ficland, uppfattade han såsom uttryck för tröghet 

 och fördom, framför allt såsom oförmåga att förstå hans 

 af sikter och de kraf, som följde af Finlands nya poli- 

 tiska ställning. 



Men om Armfelt hade sina skäl till misstro mot 

 Tengström, så saknade icke heller den sistnämnde — så- 

 vidt vi af hans i allmänhet mycket försiktiga uttalanden 

 om sina samtida kunna sluta — anledningar till kritik 

 och ogillande. Särskildt kunna vi antaga, att just den 

 ofvan nämnda obeständigheten med hänsyn till den högsta 

 förvaltningen — böjelsen för innovationer och förändrin- 

 gar, såsom E-ehbinder kallade den M — äfvensom den själf- 

 rådighet, hvarmed Armfelt stundom satte sig öfver ad- 

 ministrativa traditioner och former, ådrog honom Teng- 

 ströms misshag. I fråga om valet af Armfelt till kansler 

 för akademin hade ju Tengström varit rätt betänksam, 

 och det var nog icke allenast fruktan för att Armfelt 

 snart skulle „éloignera sig ur affairerna", som gifvit 

 därtill anledning. Vid samma tid som den finska ko- 

 mitén börjat sin värksamhet uttalade han för Walleen 

 sin förhoppning om att J. Fr. Aminofi' genom sin „rede- 

 liga och varma fosterlandskänsla" såväl som genom sin 

 „nära liaison" med Armfelt skulle blifva komitén till 

 god nytta. Han önskade blott — nästan förespående den 

 oenighet, som äfven uppkom — att ingen meningsolikhet 

 „om sättet att föra affairer" skulle någonsin störa förhål- 

 det mellan de gamla vännerna och olyckskamraterna. 

 Och som för att närmare förklara sig, tillade han: „Natio- 

 nen är så attacherad uråldriga formaliteter, att man, för att 

 äga dess bifall, ej nog kan observera dem. Allmänna om- 



-) Castrén, Skildr. s. 290. 



Bidrao- t. känned. af Fini. 



