481 



skulle Armfeit först vädjat till biskopens medvärkan för 

 sin „uppkomst", men erhållit ett undvikande svar. i) Icke 

 lång tid därefter blef det Armfelt, som eftersöktes. Då den 

 akademiska tacksägelsedeputationen våren 1811 passerade 

 Aminne, aflade den ett artighetsbesök hos ägaren, och 

 några månader därefter finna vi åter biskopen hos den 

 uppgående storheten. 2) Meningen med det senare besöket 

 kan icke ha varit någon annan än att förvissa sig om 

 Armfelts hjälp till uppnåendet af den förstärkning i 

 staten, hvarom konsistorium nyss petitionerat hos kejsa- 

 ren. Då Armfelt kort därpå öfverflyttade till Petersburg, 

 fortsatte Tengström bearbetningen i skriftliga meddelan- 

 den, dels ställda direkt till Armfelt, dels befordrade 

 till honom genom kanslerssekreteraren Walleen. Från 

 frågan om statsregieringen, som sålunda gaf det första 

 uppslaget till en' korrespondens, kom diskussionen snart 

 nog in på andra områden och utvecklade sig småningom, 

 efter det Armfelt öfvertagit kanslersämbetet, till ett fli- 

 tigt meningsbyte rörande frågor af allmänt politisk, aka- 



') Jakob Tengströms anteckn. om Tengströmska släkten i La- 

 gus'ska saml., univ. bibi., medd. af prof. M. Gr. Schybergson. — Att 

 det förelåg någon särskild anledning till Armfelts plötsliga ankomst 

 tiU Finland, förstod den kloke biskopen genast. I det bref af d. ^"/^ 

 1811, som redan omnämnts s. 210, berättade han, att Armfelt dagen 

 därförinnan afrest till Aminne och icke tänkte på petersburgska re- 

 san. „Han var nu mycket munter och frisk och charmant som all- 

 tid" — tillade Tengström. „Att han denna årstid och i detta väglag 

 öfverkom, hade väl sina särskilda skäl?" 



^) Redan den '-^^e 1811 inberättade Walleen till Tengström från 

 Petersburg, att det icke mera var någon hemlighet att Armfelt skulle 

 ställas „i têten för våra finska affairer". Speransky hade själf annon- 

 serat det. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



31 



