482 



demisk och enskild natur. Som Tengströms skrifvelser 

 icke vidare äro att tillgå, känna vi icke närmare, hvad 

 den i sina uttalanden måttfulle och ceremoniöst förbehåll- 

 samme biskopen hade att förmäla; i en del stycken stanna 

 vi t. o. m. i ovisshet om hvad korrespondensen egent- 

 ligen rörde sig om. Däremot erhålla vi af Armfelts till 

 antalet fåtaligare, men i uttryckssätten så mycket frisprå- 

 kigare svar en liflig bild af den redan åldrige gustavia- 

 nens temperament, såväl som af de tankar och omsorger, 

 hvilka sysselsatte honom under hans lefnads afton. Med 

 ledning af dem kunna vi, bättre än ur den officiella 

 korrespondensen, bilda oss en föreställning om förhållan- 

 det mellan de båda statsmännen — de främsta Finland 

 vid denna tid ägde — såväl som af Armfelts tankar om 

 de akademiska fädren och deras ämbetsvärksamhet. T 

 liiliga, oftast väl improviserade, stundom drastiska ord, 

 som utan vidare förberedelse nedkastades på pappret, 

 yppade Armfelt för Tengström sitt hjärtas mening, och 

 om uttalandena äfven modererades af uttryckens amikala 

 och artigt docerande form, rörde de sig som oftast öfver 

 en underström af kritik och satir, som nog icke undgick 

 den skarpsinnige emottagaren. 



Armfelts uttalanden till prokansler i frågor, soiul 

 hänförde sig till den akademiska förvaltningen och under- 

 visningen, känna vi redan för det mesta, och i det föl- 

 jande få vi ännu anledning att utförligare relatera dem 

 som karakteriserade hans förhållande till konsistorium. Vi 

 kunna därför på detta ställe åtnöja oss med en del ytt- 

 randen, i hvilka Armfelt gaf uttrycklåt sin omvårdnad 

 om akademins inre förkofran och yttre gloire, för att 

 något vidlyftigare uppehålla oss vid de partier af korres- 

 pondensen, i hvilka Armfelt uttalade sig om andra frågor 



Bidrag t. känned. af FinL 



