483 



af dels allmän dels enskild art och i hvilka hans person- 

 liga förhållande till prokansler tydligast framträdde. 



ßedan då Armfelt i slutet af år 1811 prevenerade 

 Tengström på statsfrågans lyckliga lösning, tillät han sig 

 några anmärkningar rörande behofvet af goda och skick- 

 liga lärare för upprätthållandet af akademins „reputation 

 och consideration", i det han undskyllde sin „uppriktighet" 



med sin egenskap af „gammal soldat god finne och 



mån om akademins glans". I början af 1812 gjorde han 

 åter erinringar om samma sak, för hvilken han räknade på 

 biskopens „goda urskillning i alla ämnen, som fodra en 

 vidsträcktare blick", och han förklarade sig böjd för att, 

 om hans mening inhämtades, tillstyrka upphäfvandet af 

 „alla författningar, som kunna fjättra akademins gång".^) 

 Någon tid efter det han utnämnts till kansler skref han: 

 „Att mitt nit för akademin af intet kan störas och äi' 

 liflig i alla skiften, härrör däraf att jag är en riktigt god 

 finne och äger det hopp, att akademin skall bidraga huf- 

 vudsakel. till Finlands väl i följd af de principer och de 

 kunskaper, som genom dess lärares flit och patriotisme 

 kommer att bilda vår. ungdom. Skulle detta hopp slå 

 mig felt, vore jag så mycket olyckel. som jag är både 

 för hederl. karl och för samvetsgrann för att dölja för 

 vår välgörande monark, att hans frikostighet är utan 

 ändamål." Och med anledning af något uttalande af 

 Tengström rörande tjänsternas besättande och lärarkårens 

 förstärkande med unga män yttrade han litet senare föl- 



') Armfelt förordade vidare till akademin en fäktmästare och 

 fi-amtiöll det ridicula i att ha en dansmästare (Cedervaller), som tryckte 

 böcker, men icke kunde lära att dansa med grace. Armfelt t. Teng- 

 ström 30 nov. 1811, "/28 Jan., 22 mars 1812; härom vidare s. 208— 20». 



Nat. o. Folk, H. 69. 



