484 



jande, som väl torde karakteriserat hans uppfattning om 

 universitetsmedlens användning: „Visserl. bör ej akade- 

 min ligga som draken på skatten el. söka trésorisera. — 

 De bästa institutioner, då de förfalla till penninge samlare, 

 få allt det smutsiga och opatriotiska af penninge vinglare 

 och judar. — — — De föreslagne docenterne och alla 

 yngl., som förtjäna oppmuntran, skola hos mig finna en 

 stor lätthet att väl begagna akademins förmögenhet. Jag 

 känner ej annat värde af penningen än den man har ge- 

 nom och vid dess hastiga omlopp."^) 



Fordran på ökad arbetsintensitet vid akademin var 

 ett af de älsklingstemata, vid hvilka Armfelt uppehöll sig 

 under korrespondensen med Tengström, och han återkom 

 desto oftare till detta ämne som enligt hans mening pro- 

 kansler, till följd af sin efterlåtenhet mot de försumlige 

 bland lärarne, särskildt mot dem som åtnjöto hans ynnest, 

 hade sin runda del i att så mycket blef ogjordt. På sitt 

 lifliga, frispråkiga sätt uppmanade han tid efter annan 

 Tengström att sätta sig öfverj personliga hänsyn och att 

 med större energi göra bruk af sin myndighet, såväl mot 

 docentes som mot discentes, An påmindes prokansler om 

 att icke låta professorerne genom försumligt fullgörande af 

 sina skyldigheter såsom lärare gifva lastarenom rum vid en 

 tidpunkt, då akademins heder och intresse fordrade, att 

 man genom nitisk pliktuppfyllelse framhöll nyttan af kej- 

 sarens välgärningar mot Finland. An åter uppmanades 

 han att uppträda mot de herrar studerande, som skolkade 

 i sina ryska språkstudier, också de till men för akade- 

 mins goda namn och rykte. 2) Vidare gjorde Armfelt 



1) Till Tengström 2, Vi^ nov. 1812. 



2) S. 302—303, 402. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



