487 



För egen del vädjade dock äfven Armfelt till Teng- 

 ströms tjänster, och det på ett sätt, som icke rätt öf- 

 verenastämde med hans ofta uttalade motvilja mot den 

 akademiska nepotismen. Yi känna af det föregående, 

 huru ifrigt han bemödade sig om att vinna Tengströms 

 Tinderstöd för Myréens inträde i juridiska fakulteten, 

 ßedan före sin tvungna öfverflyttning till Finland hade 

 han sökt att genom J. Fr. Aminoff intressera biskopen 

 för saken och efter sin bosättning i Petersburg upphörde 

 han icke att dels själf dels genom andra bearbeta bisko- 

 pen till förmån för sin skj^-ddsling. i) Ju större motståndet 

 blef, desto mera antog utnämningen för honom karaktären 

 af en ambitionsfråga, som han sade sig vara „deciderad 



att poussera ■ à toute outrance", men den hade också 



sin praktiska betydelse, ^j En anledning till den ifver, 

 hvarmed han dref på frågans lösning, var, att han hade 

 för afsikt att låta sin nästäldste son Alexander, vid den 

 tiden en'17 — 18: årig yngling, som i hemmet åtnjutit My- 

 réens undervisning och därpå fullföljt sina studier i Upp- 

 sala och Edinburg, studera vid Abo akademi för juridisk 

 examen under Myréens erfarna ledning. Med oro motsåg 

 Armfelt sonens vistelse i den glada akademistaden, och 



ken Carolina af T:s trolofning med adj. L. J. Prytz. Armfelt t. Teng- 

 ström -"/g, 1*/.,, "/, 1812, 7,. '»/i , ^i', ^'/^ 1814. 



V) Armfelt t. Aminoff 72 1811, t. Tengström »»/i, 1811, "/jgjan., 

 ■"/3, 76, "/e, '77 1812. 



-) Sid. 285—289. Med anledning af ett annat utnämningsbråk, 

 som förmått honom att frångå sina principer i befordringsvägen, ytt- 

 rade Armfelt till Tengström ('"/t 1812): „Men jag är människa ocli 

 vänjer mig ej vid att man personellt visar ett slags förakt för mine 

 rekommendationer, isynnerhet som det sällan el. aldrig händer mig 

 att begära af någon dödel. faveurer." 



Nat. o. Folk, H. 69. 



