492 



den ryska inkvarteringen som ifrån indelningsvärket, om 

 hvilket han förmenade, att det såsom andra gammalmodiga 

 „établissementer" haft stort värde vid tiden för dess upp- 

 rättande, men numera utgjorde „kullerstenar, på hvilka 

 man ständigt faller och stöter sig, när man skall gå fram på 

 deras väg". — „Men — fortsatte Armfelt — jag vill att 

 intet, som är constitutionellt, skall rubbas, utan på ett sätt 

 enligt med grundlagarna, och att således opplyste ständer 

 skola ändra det som nu mer ej är förenligt med statens 

 intéresse. — Det är älven på dessa grunder som jag ön- 

 skat, att klokt folk insåg nyttan och möjel. af en milice, 

 som under Alexanders regering kunde få den forme, som 

 för Finland vore lyckl. — men som längre fram torde 

 möta svårigheter vid sin daning, som höra till mindre 

 liberala och constitutionella idéer än dem vår dyrkad© 

 monark har. — I alla fall blir det ej kejsarn, som yrkar 

 på vår milice, han har nog troppar utom Finlands till- 

 hjälp. Men skulle vi vilja slippa inkvarteringar och annan 

 tunga af rysk militaire, står oss fritt att till en öm far 

 som beskedel. barn inkomma med projekter, som förena 

 våra och regentens Interessen och värdighet," På tal om 

 denna sak framhöll Armfelt vidare, hurusom Sverige 

 för närv. sökte Rysslands vänskap och äfven kunde räkna 

 därpå. „Detta stora rike — förklarade han mycket opti- 

 mistiskt — har inga inkräktningsplaner, det önskar fred 

 och själf ständighet på alla håll. Finland ägei- olyckl[igt]vis 

 i sitt sköte galningar, okloke el. korttänkte varelser, som 

 ej inse, till livad grad vi äro och kunna blifva lyckl. med 

 en furste, som den vi äga. Det tillhörer de lärda och 

 prästerskapet att arbeta på en rätt opplysning — och med 

 en Tengströms snille, som är i spetsen för denna massa 

 af ljus. kan man vänta sig att snart mörkret skall för- 



Bidrao- t. känned. af Finh 



