493 



svinna, blott han framträder med den sinnes styrka och 

 förmåga han äger och proclamerar — iiat lux."i) 



Om också icke utan sin goda tillsats af satir, var 

 uppmaningen till Tengström att träda fram för allt folket 

 allvarligt menad och den upprepades kort därefter. I ett 

 bref af den ^^28 j^^- 1812 återkom Armfelt till frågan om 

 den finska milisen, hvars nödvändighet han ytterhgare 

 framhöll, 2) och den 22 mars yttrade han: „Om Herr Bi- 

 skopen med sine vidsträckte kunskaper och med sitt för- 

 stånd ville deltaga i affairerna, ville tänka och tala för 

 att gifva en god riktning åt eftertankan el. enthousiasmen. 

 så vore det visserl. ganska nyttigt; en viss tystnad el. in- 

 activité i en moment, då Finlands sällhet skall grundas, 

 är nästan ett brott mot nationen. E-ena principer, tydel. 



1) D. 30 nov. 1811. 



^) „Om finska miliceii har jag min opinion för mig — den in- 

 träffar ej med de flestes. och jag har visat prof på att jag hvarken 

 är egenkär el. envis. — Men den dag skall komma, då de, som ej 

 velat kasta ögonen på en möjel. framtid, skola med tårar af blod 

 hegråta de misstag de gjorde, då de ej i all stillhet formerat en mili- 

 taire, som oundvikel. med conscription el. på annat vis kommer att 

 utgå, då hotande faror befalla kraftiga mått och steg. Att sådant ej 

 sker i Alexander d. I:s tid, därpå är jag säker, men hans odödlighet 

 är, Grud nås, blott moralisk — — och hvad är då Finland utan na- 

 tional anda, utan national troppar, utan något, som tillbaka håller våld, 

 jalousi etc. etc. — — — Nog af i detta bedröfvel. ämne, som jag nu- 

 mer lämnat och lämnar ovidrördt för evigt." I frågan om uppföran- 

 det af kasernbyggnader, som då debatterades, yttrade Armfelt i 

 samma fortsättning, att landet genom en egen milis skulle befrias 

 från sådana byggnader Om den dåvarande inkvarteringen yttrade 

 han, med anslutning till biskopens opinion i ämnet, att den i fall af 

 disciplin och en riktig inkvarterings ordning blefve „måttligt obekväm 

 — dock aldrig bidragande till hyfsning". 



Nat. o. Folk, H. 69. 



