496 



Tengström var icke oemottaglig för iVrmfelts upp- 

 maningar. Hvad han möjligen yttrade om den finska 

 milisens uppställande, framgår icke, men i fråga om rege- 

 ringskonseljens omorganisation afgaf han ett uttalande, 

 som tyckes gått ut på att tills vidare, på några år, afstå 

 från större förändringar äfvensom att uppskjuta den af 

 Armfelt omhuldade planen på regeringens förflyttning till 

 Helsingfors, som han åtm. i princip icke ogillade. Yttran- 

 det var visserligen icke Armfelt i lag, men han utta- 

 lade sin tillfredsställelse öfver att biskopen inlåtit sig 

 på en diskussion om allmänna ärenden. Den 10 juli 1812 

 skref han: „Det goda löfte Herr Biskopen ger mig att i 

 betydande mål och de viktigare styrelseärenderne i för- 

 troende och oss emellan gifva mig sine tankar, tackar 

 jag uppriktigt före och skall efter Er önskan förhålla mig 

 med Era noter, bref m. m. Jag har redan i Era reflexio- 

 ner öfver Finlands lokala styrelse el. rättare sagdt pro- 

 jektet till dess förändring igenfunnit Er klokhet. Ämnet 

 tål moget öfvervägande och discussioner, också har man 

 tid på sig, och då Aminoff får samla alla materialerne, 

 så skall han få roa sig med att resumera och lägga hela 

 detta opus under kejsarns ögon." Efter att ha omnämnt, 

 att han mottagit prof. Haartmans „idéer" och motsåg Man- 

 nerheims utlåtande, framhöll han, hurusom man i Borgå 

 ordnat sakerna „som man det kunde och efter då varande 

 omständigheter". „Men — fortsatte han — nu då intet 

 hindrar, då monarkens vilja och önskan är att gå nation 

 till mötes, bör man närma sig till det bästa så långt mänsk- 

 lige ofullkoml. det tillåter och slutel. vid ständers samman- 

 komst gifva alltsammans en sanction, som än mer stärker 

 den grundval, på hvilken hela vårt framtida väl bygges. De 

 fel, som i nuvarande formation af conseillen existera, hafva 



Bidras: t. känned. af Fini. 



