507 



Under de följande händelserna hade Arm felt visser- 

 hgen icke att berätta om några demissionsplaner, men han 

 kom ofta till den ledsamma ställning, hvari han såsom 

 kansler och ledare af den finska komitén befann sig med 

 anledning af kejsarens frånvaro från hufvudstaden och 

 riket. Han afsikt var visserligen att uppsöka kejsaren 

 i lägret för att föredraga de finska ärendena, och, såsom 

 redan blifvit nämndt, var Tengström mycket intresserad 

 af att kansler satte sig i rörelse för att få slut på stagna- 

 tionen i den högsta förvaltningen. Troligt är, att han 

 Mven i sina skrifvelser till Armfelt i väl valda ordalag 

 ■erinrade om denna ömtåliga sak, ty i sina svar talade Arm- 

 felt stundom om sina resplaner och om de svårigheter, 

 som vållade uppskofven. An var det sin „fatala" hälsa 

 Armfelt åberopade såsom anledning till dröjsmålet med 

 den besvärliga och kostsamma „pèlerinagen", än åter för- 

 hoppningen att snart återfå kejsaren, än åter andra om- 

 ständigheter. Tidtals grufvade han sig själf öfver de 

 ärenden, som hopade sig och hotade att endera dagen 

 göra honom „rådlös i mångt och mycket" ; men vid andra 

 tillfällen tog han saken mer lugnt och sökte att trösta 

 biskopen. „Finska affairerne — skref han våren 1813 — , 

 ehuru af mycken intérêt för oss individuellement, få väl 



de tout", hette det vid ett tillfälle (-'/i, 1812), och en annan gång, då 

 han hört dumt tal frän Finland, skref Armfelt (^8 1813), att de perso- 

 ner, som förargat honom, måhända skulle fa hållas „så länge jag har 

 den olyckan att vara à la tête af affairerne för ett land, där så myc- 

 ken egoism, dålighet och infamie är à Tordre du jour"; „men — till- 

 iade han — då jag nedlägger denna för tunga börda, trött af otack- 

 samhet — ■ så skall jag låta trycka ett testamente med en spådom, — 

 hvilken väl skall drabba några af vårt väls förstörare." Ehrenstr. af- 

 skr. saml. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



