509 



ter från hem- och uüandet omväxlade med uttalanden om 

 akademins höga uppgifter och reflexioner öfver landets 

 nya ställning och tidens anda. Med den liflighet i fan- 

 tasin och den intelligensens lättrörlighet, som utmärkte 

 lians temperament, öfvergick Armfelt från det ena dis- 

 kussionsämnet till det andra allt eftersom tankarna myll- 

 rade fram ellei', såsom han en gång uttryckte sig, som 

 blixtar föllo honom in. Det var som en politisk konver- 

 sation i den gustavianska tidens lätta, spirituella maner, 

 där Armfelt med sitt impulsiva lynne och sin sedvanliga 

 frispråkighet i allmänhet torde dirigerat samtalets rikt- 

 ning och där prokansler — efter hvad vi kunna före- 

 ställa oss — parerade frågorna och infallen i ett trögare 

 tempo, men med nogare öfvertänkta och med hänsyn till 

 deras värkan sirligt formade repliker. Och som ett lätt 

 löpande, intressant samtal med en frånvarande statsman 

 uppfattade Armfelt sin korrespondens. Då Tengström 

 uttalade några farhågor för att med sina bref falla be- 

 svärlig, genmälde Armfelt artigt: „Om Herr Biskopen 

 hedrar mig med bref, så skola de ej blifva obesvarade, 

 fast det ej måhända kan ske så prompt i anseende till 

 mängden af göromål. Men både allmänna och enskildte 

 affairer, som bero af mig, skola ej söla." Och då Teng- 

 ström något senare komplimenterade honom för hans 

 flitiga sysselsättning, svarade han från „det förskansade 

 lägret vid D vinaströmmen" : „Herr Biskopen gör mig 

 mer heder än jag förtjänar. Af naturen actif, vore det 

 för mig en pina att ej vara occuperad de stunder jag ej 

 sofver el. äter; 5 timmars sömn och ^/^ vid bordet gifva 

 mig således 18 ^i\ timmar tid; om nu 10 af desse opp- 

 tagas i dagens tjänst, så återstår mig en hel hop föi- 

 mine enskildte affairer el. mine nuvarande nöjen. Min 



Nat. o. Folk, H. 69. 



