513 



tillät honom själf att ockupera sig med affärer. ^) Till nå- 

 got sammanträffande kom det dock icke. Deputationen 

 bief icke af, och då Tengström två år senare gjorde den be- 

 svärliga färden till Petersburg, var det för att uppgöra 

 aftal om en efterträdare åt Armfelt. 



Såsom redan blifvit nämndt, känna vi icke Teng- 

 ströms svarsbref.'^) Vi stanna därför i okunnighet om hans 

 uttalanden och särskildt om det sätt, hvarpå han, vid 

 sidan af konsistorii officiella, af honom uppsatta förkla- 

 ringar, försvarade sig och sina vänner emot kanslers 

 rättframma förebråelser och ironiska häntydningar. Att 

 Tengström flitigt skötte korrespondensen, flitigare t. o. m. 

 än Armfelt, framgår dock tydligt, och äfven kunna vi 

 sluta till, att de flesta meddelanden voro Ai'mfelt till lags. 

 Det är nog så troligt, att Tengström fortfarande hade an- 

 ledningar till missnöje med Armfelts själfrådighet och 

 hans icke alltid klanderfria ordhållighet, äfvensom hans 

 rörlighet i politiska frågor. Helt naturligt är ock, att den 

 regeringsvane prokanslern med känslor af vemod jämförde 

 Armfelts visserligen mot akademin välvilliga, men brå- 

 kiga och, kunde man nästan säga, autokratiska regim med 

 de föregående kanslerernas tid. Erhöll Tengström närmare 

 underrättelser om Armfelts deltagande i intrigerna mot 

 Speransky, för hvilken han icke upphörde att känna sym- 

 patier, måste ju äfven detta invärka på de personliga 

 känslorna. Men af allt att döma, ställde sig Tengström 

 till det yttre med jämnmod under Armfelts öfverlägsna 



1) Armfelt t. Tengström 24 maj, 9 juli 1814. 

 *) Det enda bref vi känna från Tengström till Armfelt är ett 

 af den ^^/g 1812 i kanslersark., diverse oinreg. handl. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



33 



