515 



Men eklöfskransen, Finlands söner, 

 Den vara skall vår offergärd. 



Och Auras blyga sånggudinna 

 Ren dina bragder tälja vet. 

 Var henne huld, och hon skall hinna 

 Med dig till din odödlighet. ^) 



Sådant tal var nog licentia poetica. Men det upp- 

 repades, i prosans mer anspråkslösa form, i den af Teng- 

 ström komponerade vackra nyårshälsning, som vid föl- 

 jande årsskifte aiiäts från konsistorium till Armfelt. Inför 

 den akademiska världen framstodo sålunda kansler och 

 prokansler såsom „de bästa vänner i världen", för att ännu 

 anföra den förres redan citerade ord. Men redan vid 

 denna tid hade det under årens lopp inträdda och genom 

 den flitiga korrespondensen styrkta goda förhållandet 

 begynt att grumlas. Några månader därpå kom ovädret ^ 

 som förmörkade den akademiska horisonten, försvagade 

 de akademiska fädrens beundran för sin kärleks föremål 

 och pröfvade hår dt „vänskapen" mellan prokansler och 

 kansler. 



Därom i det följande. 



^) Publ. af M. G. S c 11 y b e r g s o n i Jakob Tengströms vittra 

 skrifter s. 219. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



