517 



nödvändig också bland de lärda, i) Hvad Armfelt hade att 

 anmärka mot konsistorium och hvad han aldrig upp- 

 hörde att förebrå detsamma för, var maklighet, trätlystnad 

 och „népotisme". Vid slutet af år 1811 uttalade han för 

 J. Fr. Aminofi, då ännu hans gode vän, den fromma ön- 

 skan, att de lärda herrarne måtte med „försakelse af eget 

 intérêt och égoïsme" svara mot kejsarens välgärningar. 

 Till Tengström skr ef han i mars 1812, att om lärarne „nu 

 (sedan de det ej behöfva) mindre taxera sitt besvär för 

 den fattiga ungdomen än hittills skett, så gifva de vis- 

 serl. äfven häruti ett vackert efterdöme af moralité". Och 

 då han underrättade sin fru om sin utnämning till kans- 

 ler, meddelade han henne protokollet vid konsistorii val, 

 som han fann vara „curieust", emedan enhälligheten var 

 „alldeles fullkomHg".p) 



Vorden kansler, kom Armfelt icke på mycket bättre 

 tankar om „Finlands första lärosäte" än dem man tidigare 

 bibragt honom. Till J. A. Ehrenström skref han någon 

 tid efter utnämningen, att akademin komme att gifva 

 honom mycket besvär, „om den skall blifva något af 

 hvad den borde vara efter så många kejserl. bienfaits". 

 Och han tillade såsom förklaring: „népotisme och själfs- 

 våld äro nu det som mest herskar där." ■') Enligt hvad 

 L. G. v. Haartman i sitt förslag till förbättringar i den 

 akademiska undervisningen berättar, plägade Armfelt, 

 hvars värksamma själ led af föreställningen att lämna 

 något till hälften fuUbordadt, ofta yttra, „att akademin ej 



1) Armfelt t. Tengström 28 nov. 1812. S. 403. 

 -) Armfelt t. Aminoff 29 nov. 1811, t. Tengström 22 mars 1812, 

 t. grefvinnan Armfelt 6 juni 1812. Härom s. 221. 

 3) Till Ehrenström 25 juli 1812. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



