530 



till. Rättvisligen måste de medgifva, att de i Armfelt ägde 

 ett det pålitligaste stöd invid tronen, hvartill de kunde 

 trygga sig äfven då de rönte motstånd af landets in- 

 hemska regering, och rimligtvis kunde de icke annat säga 

 än att Armfelt i allmänhet tillmötesgick med största be- 

 redvillighet akademins underdåniga önskningar. Men 

 vanan att ständigt få sina önskningar uppfyllda ledde lätt 

 till stor känslighet för motigheter, såsom då en anhållan 

 afslogs eller då dess afgörande drog längre ut på tiden 

 än professorerne „i sin vrå af världen" funno det nödigt. 

 Så tyckes uppskofvet med adjunkturernas besättande ha 

 alstrat oro inom en del kretsar och måhända ådrog dröjs- 

 målet med resolutionen i fråga om hemmansköpen Arm- 

 felt anmärkningar för bristande vilja att understödja aka- 

 demins fördelar. Mest pröfvades dock tillgifvenheten för 

 akademins „älskade kansler och välgörare", då en hem- 

 ställan, såsom någon gång hände, gaf anledning till „re- 

 marquer" mot enskilda konsistorii ledamöter för deras 

 förhållande vid ärendets behandling. Och vi få icke undra 

 på, om en och annan consistorialis kände sig inquiéterad 

 af de täta erinringarna om vederbörande lärares åliggande 

 att med all flit egna sig åt undervisningens tjänst och 

 akademins litterära ära. 



Men om anledningar till missbelåtenhet också yppade 

 sig än på det ena än på det andra hållet, voro dessa dock 

 icke af den art, att de skulle invärkat störande på det åt- 

 minstone till det yttre goda och hjärtliga förhållande, hvari 

 akademin stod till sin kansler. När tillfälle därtill gafs, 

 plägade konsistorium i de skrifvelser, som tidt och ofta 

 aflätos till kansler, gifva uttryck åt sina känslor af be- 

 undran och tacksamhet för sin „välgörare", „sin första 

 styresman och befordrare" o. s. v. Särskildt karakteri- 



Bidrag t. känned. af Fini. 



