535 



värma hos mig skall fortfara, därtill torde mitt sätt att 

 tänka, mine böjelser och min framfarne lefnad vara herr 

 biskopen och consistorium academicum en säker borgen." 



Efter att därpå ha uttalat det omdöme om akade- 

 mins uppgifter gentemot kejsare och fädernesland, som i 

 det föregående (s. 328) redan citerats, yttrade Armfelt till 

 sist om målet för det samarbete han tänkte sig för kon- 

 sistorium och sig själf: 



„Den glada förhoppning jag hyser att ännu under 

 den tid jag har lyckan vara akademins canceller se 

 henne uppnå detta stora mål och åstadkomma denna lyck- 

 liga värkan, torde icke synas någon djärf och förmäten, 

 som lika med mig hyser den lyckliga öfvertygelse, att 

 hennes upplyste lärare med beredvillighet skola gå mina 

 afsikter till mötes och med oförtrutet nit söka medvärka 

 till dessa afsikters uppfyllande. Och skulle — då en gång 

 akademins styrelse kommer att i andra händer öfverläm- 

 nas — detta hopp icke gått i fullbordan, så skola vi dock 

 — mine herrar — gemensamt eftersträfva, äga den till- 

 fredsställelse, att alle våra bemödanden syftat därhän, på 

 det att våra samtida och eftervärlden måtte gifva oss 

 denna rättvisa, under det de skola få en ny sorglig anled- 

 ning att beklaga människosläktets allmänna öde, hvars 

 sanna förädling, påbörjad af den lifligaste fosterlandskärlek 

 och den renaste upplysning, icke når till fullkomlighet, 

 dels genom de orsaker, hvilka höra till den trånga krets, 

 som är alla mänskliga företag föreskrifven, och dels ge- 

 nom den förstörelse anda, som en falsk upplysning fästat 

 vid detta tidehvarfs politiska och litteraira företag. 



Att under loppet af detta år se herr biskopen och 

 consistorium academicum njuta en ostörd sällhet som belö- 

 ning för de mångfaldiga mödor och bekymmer, hvilka 



Nat. o. Folk, H. 69. 



